1Справа № 335/6789/19 2/335/224/2020
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання фіктивним договору дарування та стягнення грошової суми,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання фіктивним договору дарування та стягнення грошової суми, який 19.09.2019 було уточнено.

В обґрунтування уточненої позовної заяви ОСОБА_1 зазначив про те, що йому та його рідній сестрі ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Кикоть А.Г. 31.10.2013 року № 2-436, після смерті їх матері - ОСОБА_6 , належить кожному по Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Після отримання зазначеного свідоцтва між ним та ОСОБА_4 було досягнуто угоду про фактичний викуп належної останній частки квартири.

Станом на 28.10.2014 року вартість спірної квартири, згідно висновку про вартість майна, становила 174 254,00 грн. Відповідно, вартість Ѕ частки квартири складала 87 127,00 грн., еквівалент 10 000 доларів США. Вони домовилися про виплату вартості частки квартири частками.

В якості першого внеску 18.02.2014 року позивачем було передано ОСОБА_4 48 000,00 грн., про отримання яких вона написала розписку. Як вбачається з розписки, дану суму ОСОБА_4 конвертувала у іноземну валюту за курсом 8,3 грн. за 1 долар США., відповідно 5 783 доларів США.

Також, в той же день позивачем було надано відповідну розписку про сплату залишку вартості зазначеного нерухомого майна до 01.03.2015 року.

Так як курс національної валюти на час укладання вищевказаної угоди був міцним та стабільним, вони домовилися, що залишок коштів становитиме 5 717 доларів США.

Протягом 2014-2015 років позивачем було додатково сплачено 27 000,00 грн. еквівалент 1 813,7 доларів США. Всього позивачем сплачено 75 000,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США.

Відповідач сама перераховувала отримані кошти в доларовий еквівалент.

Однак, в зв`язку з ситуацією в країні, різким падінням курсу національної валюти, ОСОБА_4 змінила своє ставлення до їх домовленостей.

Позивач неодноразово пропонував ОСОБА_4 переглянути домовленості. Однак, ОСОБА_4 ігнорувала його звернення, не приходила на зустрічі для отримання інших проплат; частку квартири, за яку фактично отримала кошти, на його ім`я відмовилася переоформлювати, грошові кошти, отримані від нього, також відмовилася повертати.

В зазначеній квартирі проживав та проживає лише позивач. Після смерті матері всі особові рахунки переоформлені на його ім`я, він одноособово оплачує комунальні платежі, а також витрати по утриманню квартири в належному стані.

Відповідач, як співвласник нерухомого майна, ніяких витрат не несе, тягар утримання майна покладено тільки на позивача.

Таким чином, позивач вважає себе одноособовим користувачем та володільцем зазначеного майна, але розпорядитися цим майном він не має можливості, так як, хоча і сплатив за нього кошти, правовстановлюючі документи на частку, не оформлені на його ім`я з вини відповідачки ОСОБА_4 .

На теперішній час вартість спірної квартири, згідно довідки про вартість, складеної ТОВ «Укрспецекспертиза» від 22.03.2019 року становить 400 000,00 грн., відповідно Ѕ частка складає 200 000,00 грн., що є еквівалентом 7 407,40 доларів США.

Таким чином, сплачені позивачем раніше кошти вважає оплатою за належну ОСОБА_4 частку квартири.

У квітні 2019 року позивач звернувся до ОСОБА_4 з пропозицією про укладення договору купівлі-продажу належної їй частки квартири з тих підстав, що нею вже отримані від нього кошти за зазначену частку квартири.

Наприкінці квітня він отримав від ОСОБА_4 відповідь, з якої вбачається, що ті кошти, які вона від нього отримала, нібито є оплатою за користування всією квартирою.

Однак, подібних договорів між позивачем та ОСОБА_4 не укладалося. Навпаки, вона як співвласник, не оплачує за квартиру.

Після такої відповіді позивач мав намір звернутися до суду. З цією метою ним отримано 06.05.2019 року Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 подарувала належну їй квартиру своєму сину - ОСОБА_5 , однак позивачу про це не повідомила.

Таким чином, ОСОБА_4 , яка отримала від позивача грошові в розмірі 75 000 00 гри., еквівалент на час передачі коштів 7 596,8 доларів США, безпідставно їх утримує, не повертає їх, не переоформила на позивача зазначену частку квартиру, вимагає гроші за частку квартири, яка вже їй фактично не належить.

Після укладання договору дарування обдарована особа - ОСОБА_5 ніяких дій щодо вступу у права власника набутого майна не вчинив. Він жодного разу не приходив в спірну квартиру, не несе тягар утримання майна, не сплачує комунальні платежі на належну йому частку квартири.

Таким чином, укладення оспорюваного договору дарування, на думку позивача, не мало на меті настання справжніх наслідків, зумовлених цим договором, і тому цей договір є фіктивним.

У зв`язку з тим, що між позивачем та ОСОБА_7 не було укладено договір купівлі-продажу спірної частки у встановленому законом порядку позивач не має можливості вимагати від ОСОБА_7 переоформлення на його ім`я спірної частки квартири в судовому порядку. До того ж власником вказаної частки на теперішній час є інша особа.

Однак, відповідач ОСОБА_4 , яка отримала від позивача грошові кошти, як авансові внески за належну їй частку квартири, на теперішній час безпідставно їх утримує та відмовляється їх повертати.

Відповідач ОСОБА_4 постійно зазначає, що кошти, які вона отримала від позивача, нібито являються платою за його користування належною їй часткою квартири. Однак, ці заяви голослівні та безпідставні. Ніколи між позивачем та ОСОБА_4 такий договір не укладався.

У зв`язку з тим, що внаслідок юридичної необізнаності позивача та добрими стосунками з відповідачем ОСОБА_4 на момент написання розписки від 18.02.2014 року, зазначена розписка написана без дотримання вимог щодо складання договору купівлі-продажу нерухомого майна, а тому позивача позбавлено можливості вимагати від ОСОБА_4 переоформлення на його ім`я права власності на належну їй частку квартири за фактично сплачені кошти за цю частку.

Однак, відповідач ОСОБА_4 , на думку позивача, заволоділа коштами, отриманими від позивача та безпідставно володіє ними і не повертає.

З урахуванням зазначеного, позивач просить суд визнати недійсним договір дарування на ім`я ОСОБА_5 Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М. 17.09.2019 року № 43.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 204 126,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США, як безпідставно отримані кошти.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , солідарно на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 2 809,66 грн. за сплачений судовий збір.

Ухвалою судді від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено у справі підготовче судове засідання.

08.08.2019 року до суду від представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Дьякової Т.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому остання посилається на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що договір дарування є фіктивним, а посилання позивача на те, що ОСОБА_5 після укладання договору дарування ніяких дій щодо вступу у права власності набутого майна не вчинив, не приходив у спірну квартиру та не несе тягар утримання, не сплачує комунальні платежі за належну йому частку квартири не є підставою для визнання договору дарування недійсним. Крім того, зазначає про те, що надана позивачем розписка не є попереднім договором купівлі-продажу, між позивачем та ОСОБА_4 не було досягнуто домовленості про викуп її частки у спірній квартирі, а отримані від позивача грошові кошти є платою за користування її власністю.

18.12.2019 року до суду від ОСОБА_4 надійшли її письмові пояснення у яких вона зазначає про те, що оскільки жодних заборон на відчуження спірної частки квартири не було, а тому договір дарування є законним, грошові кошти, які вона отримала від позивача були кошти за довгострокове користування спірною часткою квартири, грошові кошти вона отримувала виключно у гривнях, та у зв`язку з агресивною поведінкою позивача у листі, якій вона надіслала позивачу у квітні 2020 року нею не було зазначено про дарування спірної частки квартири.

19.09.2019 року до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, яка обґрунтована тими самими доводами, які наведені в уточненій позовній заяві.

23.09.2019 року на підставі розпорядження керівника апарату Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя №293 від 23.09.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку із закінченням строку відрядження судді Проценко А.М. справа надійшла в провадження судді Макарова В.О. та ухвалою судді від 25.09.2019 року справу було прийнято до розгляду.

Ухвалою судді від 19.12.2019 року справу було закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

16.04.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у яких він посилається на те, що сплачені ним кошти на користь ОСОБА_4 не є платою за довгострокове користування квартирою.

07.05.2020 року від представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Дьякової Т.В. надійшла відповідь на додаткові пояснення позивача у яких вона зазначає про те, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 1 813,70 доларів США за користування квартирою та не зрозуміло звідки йде мова про 7 596,80 доларів США.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Миколаєнко О.В. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Представника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвоката Дьякової Т.В. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала та просила у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності , суд приходить до такого висновку.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77, 81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 .

Після її смерті відкрилась спадщина у виді квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 є її син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_4 , частка у спадщині яких складає по Ѕ у кожного.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2019 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, за законом, серія та номер: 2-436, видане 31.10.2013 року третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, є власником Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.05.2019 року ОСОБА_5 , на підставі договору дарування, серія та номер:43, виданий 17.01.2019 року, видавник: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М., є власником Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Статтею 717 ЦК України встановлено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (частина перша статті 718 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Нормами стст. 626, 627 встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до приписів ЦК України, зокрема ст. 16 цього Кодексу, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним з підстав його фіктивності, позивач у силу приписів ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу його фіктивності.

При цьому, ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частинами першою, другою статті 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Посилання позивача не те, що у листі, який він отримав від ОСОБА_5 у якому остання зазначає, що Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 є її власністю жодним чином не свідчить про фіктивність договору дарування.

Оскільки, позивачем не доведено фіктивність договору дарування Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а посилання на те, що ОСОБА_5 не користується отриманою за договором дарування часткою квартири не може свідчити про те, що договір дарування є фіктивним, оскільки і ОСОБА_4 , яка подарувала ОСОБА_5 Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , нею не користувалась, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині є недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 204 126,00 грн., еквівалент 7 596,8 доларів США, як безпідставно отриманих суд зазначає наступне.

Як вбачається з розписки від 18.02.2014 року ОСОБА_4 отримала частину суми за квартиру у розмірі 48 000,00 грн.

Як вбачається з розписки від 30.07.2014 року ОСОБА_4 отримала 12 000,00 грн., що є еквівалентно 1 000,00 доларів США.

Як вбачається з розписки від 15.11.2014року ОСОБА_4 отримала 6 000,00 грн., що є еквівалентно 385,6 доларів США.

Як вбачається з розписки від 07.05.2015 року ОСОБА_4 отримала 9 000,00 грн., що є еквівалентно 428,1 дол. США.

18.02.2014 року ОСОБА_1 написав розписку з тексту якої вбачається, що суму у розмірі 5 717,00 доларів США зобов`язується сплатити до 01.03.2015 року.

З рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу (справа «335/8343/15) вбачається наступне.

18.02.2014 року ОСОБА_1 написав розписку з тексту якої вбачається, що суму у розмірі 5 717,00 доларів США зобов`язується сплатити до 01.03.2015 року. Оскільки ОСОБА_1 сплатив лише 1 813,7 доларів США, ОСОБА_4 просила суд стягнути з ОСОБА_1 борг у виді недоплаченої суми у розмірі 3 903,00 доларів США. Проте, у задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тим, що написана ОСОБА_1 розписка не містить інформації про те, що ОСОБА_1 брав у ОСОБА_4 грошові кошти у борг.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_7 отримала від нього грошові кошти в розмірі 7 596,8 доларів США і ця обставина визнана ОСОБА_7 та встановлена рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року по справі № «335/8343/15 не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеному рішенні суду даний факт не було встановлено та ОСОБА_7 не визнається.

Крім того, у зазначеному судовому рішенні було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 домовилися про те, що ОСОБА_1 сплатить ОСОБА_4 половину вартості частки її квартири та буде проживати у спірній квартирі.

Проте, що сплачені ОСОБА_1 , відповідно до розписок, грошові кошти на користь ОСОБА_4 , є коштами за користування Ѕ часткою належної їй квартири зазначала і сама ОСОБА_4 у своїх письмових поясненнях наданих суду.

Доказів того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено попередній договір купівлі-продажу Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 та отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_1 , відповідно до розписок, грошові кошти є платою за попереднім договором купівлі-продажу Ѕ частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

З урахуванням зазначеного та виходячи з того, що кошти, які були отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_1 є платою за користування квартирою, а тому не можуть вважатися безпідставно набутими, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами фіктивність договору купівлі-продажу Ѕ частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 та укладання попереднього договору купівлі-продажу, а також те, що отримані ОСОБА_4 від ОСОБА_1 грошові кошти є безпідставно набутим майном, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, станом на 19.06.2019 року (час пред`явлення позовної заяви до суду), минуло понад 5 років з моменту написання розписки від 18.02.2014 року, за якою позивач намагається стягнути грошові кошти з відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання фіктивним договору дарування та стягнення грошової суми - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні, касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15.06.2020 року.

Повний текст рішення суду буде складений 19.06.2020 року.

Суддя В.О. Макаров