Справа № 344/2195/19
Провадження № 22-ц/4808/749/20
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника відповідача-позивача за зустрічним позовом ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» Сохана В.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену у складі судді Бородовського С.О. 08 квітня 2020 року в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом Дочірнього підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» Товариства з обмеженою відповідальністю «Х-АДВАНС» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Рона» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги,

в с т а н о в и в:

07.02.2019 року ОСОБА_1 звернуся в суд з позовом до ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ТОВ «Х-АДВАНС», третя особа ТОВ «Компанія Рона» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивував тим, що 10.09.2010 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Компанія «Рона» укладено кредитний договір №002, за умовами якого позичальнику було встановлено кредитний ліміт у розмірі 11 850 000 грн. на термін по 07.09.2012 року. В подальшому сторонами укладались додаткові угоди до вказаного кредитного договору, відповідно до яких кредитний ліміт був збільшений до 2 200 000 доларів США, а останнім днем погашення заборгованості визначено 04.02.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 30.08.2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ТОВ «Х-АДВАНС» був укладений іпотечний договір, згідно умов якого майновий поручитель передав в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення секція № НОМЕР_1 , загальною площею 15 772,4 кв.м, що складається з виробничих приміщень, зазначених в плані літерою «А», за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1. 13.07.2016 року ПАТ «Український інноваційний банк» змінило назву на ПАТ «Укрінком», а 28.03.2017 року ПАТ «Укрінком» змінило назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія». 31.01.2019 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги №31/01/19-1, відповідно до якого позивачу передано право вимоги за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року на загальну суму 3 992 169,04 доларів США, що еквівалентно 110 804 647,76 грн., а 01.02.2019 року договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.08.2011 року. Посилаючись на те, що заборгованість ТОВ «Компанія Рона» за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року в розмірі 110 804 647,76 грн. не погашена, позивач просив в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки вищевказані нежитлові приміщення.

12.03.2019 року ДП «Інтерштамп» звернулося в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Українська інноваційна компанія», ТОВ «Компанія Рона» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , ні ПАТ «Українська інноваційна компанія» не вправі були укладати договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, оскільки правом на укладення таких договорів в силу статті 1054 ЦК України наділені лише банки або інші фінансові установи. ОСОБА_1 є фізичною особою, а тому не був наділений необхідним обсягом цивільної правоздатності на укладення договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року та за іпотечним договором від 30.08.2011 року і, як наслідок, не міг набути прав кредитодавця та іпотекодержателя за вищевказаними договорами. ПАТ «Українська інноваційна компанія» також не є ні банком, ні іншою фінансовою установою, оскільки згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основним і єдиним видом економічної діяльності цього товариства є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Більше того, Об`єднаною палатою Верховного Суду в постанові від 03.08.2018 року у справі №910/8117/17 встановлено, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк», а тому не володіє відповідними правами вимоги, і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 03.12.2018 року у справі №750/8669/17 погодилася з такими висновками. Посилаючись на наведене, ДП «Інтерштамп»просило визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №31/01/19-1 від 31.01.2019 року, укладений між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 , про відступлення права вимоги первісного кредитора за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк», як кредитодавцем, та ТОВ «Компанія Рона», як позичальником, а також визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.08.2011 року, укладений 01.02.2019 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 14.03.2019 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 08.04.2020 року провадження у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ТОВ «Х-АДВАНС», третя особа - ТОВ «Компанія Рона» про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ТОВ «Х-АДВАНС» до ОСОБА_1 , ПАТ «Українська інноваційна компанія», ТОВ «Компанія Рона» про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги закрито.

Ухвала мотивована тим, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки не є особою, якій належить право вимоги за кредитним та іпотечним договорами. Суб`єктом, якому належить право звернення стягнення на предмет іпотеки є банківська установа - ПАТ «Український інноваційний банк», відповідне право якого не переходило ані до ПАТ «Укрінком»/ПАТ «Українська інноваційна компанія», ані до позивача за первісним позовом ОСОБА_1 . Отже, між сторонами не існує предмету спору. Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно неможливо здійснити ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, так як такі відсутні. Крім того, враховуючи суб`єктний склад учасників спору, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду, ПАТ «Українська інноваційна компанія» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції зіслався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №925/968/16, яка не може бути застосована до даної цивільної справи. При цьому, суд не дослідив та не врахував, що зміна найменування ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є реорганізацією юридичної особи та жодним чином не впливає на права та обов`язки останньої, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» з ідентифікаційним кодом 05839888 є однією і тією ж юридичною особою з одним і тим же обсягом прав та обов`язків та що відкликання банківської ліцензії не припиняє вже набутих прав та обов`язків юридичної особи по укладених кредитних договорах, в результаті чого дійшов невірного висновку про відсутність у ПАТ «Українська інноваційна компанія» прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».

Невірним, на думку апелянта, є і висновок суду про те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не є належним позивачем у справі, оскільки не є особою, якій належить право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, а також, що право звернення стягнення на предмет іпотеки належить банківській установі - ПАТ «Український інноваційний банк», відповідне право якого не переходило ані до ПАТ «Укрінком»/ПАТ «Українська інноваційна компанія», ані до позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , так як на даний час в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань юридичної особи з назвою «Український інноваційний банк» не існує. Під ідентифікаційним кодом юридичної особи 05839888 в реєстрі зазначено ПАТ «Українська інноваційна компанія» (скорочена назва ПАТ «УКР/ІН/КОМ»).

Також апелянт зазначає, що судом не було застосовано до спірних правовідносин законодавство щодо виконання кредитних зобов`язань, не враховано, що відкликання банківської ліцензії ПАТ «Український інноваційний банк» не припиняє право вимоги по кредитному договору, а також не взято до уваги положення статті 204 ЦК України та ту обставину, що правочини щодо відступлення права вимоги, укладені між ПАТ «УКР/ІН/КОМ та ОСОБА_1 , не визнавалися судом недійсними і жодна норма закону не визначає їх протиправними.

Крім того апелянт вказує, що суд безпідставно застосував положення статті 255 ЦПК України, оскільки жодних підстав для закриття провадження у справі не було. Дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як позивач є фізичною особою, а враховуючи, що правочини щодо відступлення права вимоги недійсними не визнавалися, у справі наявний предмет спору. Крім того, суд не вирішив питання про повернення судового збору.

З наведених підстав апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник ДП «Інтерштамп» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, посилаючись на відсутність визначених статтею 379 ЦПК України підстав для її задоволення.

Зазначила, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, як і не спростовують обставин та висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року у справі №925/968/16, а тому суд правильно зіслався на дану постанову. Щодо посилань апелянта на судові рішення у інших судових справах, то вони датовані раніше, ніж постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 року, відображені в цій постанові та враховані Великою Палатою Верховного Суду.

Також представник ДП «Інтерштамп» зауважила, що апелянт, використовуючи незаконну реєстрацію зміни свого найменування, відмежовується від будь-яких зобов`язань ПАТ «Український інноваційний банк» перед кредиторами банку та перед Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, проте безпідставно позиціонує себе правонаступником всіх активів, в тому числі дебіторської заборгованості третіх осіб перед ПАТ «Український інноваційний банк», що і стало підставою прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 10.12.2019 року, а також Івано-Франківським міським судом оскаржуваної постанови.

Посилаючись на наведене, просила залишити апеляційну скаргу ПАТ «Українська інноваційна компанія» без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду представник ДП «Інтерштамп» заперечив доводи апелянта з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, ухвалу суду вважав законною.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник апелянта надіслав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття в судове засідання через зупинення міжобласного пасажирського сполучення на час карантину.

Представник ОСОБА_1 подала суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантинними обмеженнями з відвідування судових засідань та наполяганням позивача на участі в судовому засіданні по справі.

Третя особа не повідомила суд про причину неявки в судове засідання.

З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ДП «Інтерштамп», вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10.09.2010 року між АТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Компанія «Рона» був укладений кредитний договір №002 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії в розмірі 11 850 000 грн. на термін по 07.09.2012 року зі сплатою процентів в розмірі 21% річних (т. 1 а.с. 6-14).

В подальшому сторонами були укладені додаткові угоди до вказаного кредитного договору. Зокрема, додатковою угодою №4 від 04.02.2013 року позичальнику було збільшено кредитний ліміт до 2 200 000 доларів США, а додатковою угодою №14 від 30.06.2015 року останнім днем погашення заборгованості визначено 04.02.2016 року (т. 1 а.с. 19-20, 26).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 30.08.2011 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ВАТ «Родон» (правонаступником якого є ТОВ «Х-АДВАНС») був укладений іпотечний договір, згідно умов якого майновий поручитель передав у іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення секція № НОМЕР_1 , загальною площею 15 772,4 кв.м, із залізобетонних блоків та скла, зазначена в плані літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 27-32).

13.07.2016 року ПАТ «Український інноваційний банк» змінило назву на ПАТ «Укрінком» та виключило з видів діяльності діяльність комерційних банків, код КВЕД 64.19 «Інші види грошового посередництва», а 28.03.2017 року ПАТ «Укрінком» змінило назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія» (т. 2 а.с. 9-11, 13-15).

31.01.2019 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги №31/01/19-1, відповідно до якого ПАТ «Українська інноваційна компанія» відступило (передало) ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до них тощо, на загальну суму 3 992 169,04 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 31.01.2019 року становить 110 804 647,76 грн. (т. 1 а.с. 44-49).

01.02.2019 року між ПАТ «Українська інноваційна компанія» та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30.08.2011 року, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю ОСОБА_1 свої права вимоги за іпотечним договором від 30.08.2011 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ВАТ «Родон» (т. 1 а.с. 51-53).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною 1 статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

За змістом частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , позивач, будучи фізичною особою, звернувся в суд з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого посилався на те, що ним набуто право вимоги за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «Українська інноваційна компанія») та ТОВ «Компанія «Рона», на загальну суму 3 992 169,04 доларів США, що еквівалентно 110 804 647,76 грн., а також іпотечним договором від 30.08.2011 року, укладеним між ПАТ «Український інноваційний банк» та ДП «Виробничо-комерційна фірма «Інтерштамп» ВАТ «Родон» (правонаступником якого є ТОВ «Х-АДВАНС»). Посилаючись на те, що заборгованість ТОВ «Компанія Рона» за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року в розмірі 110 804 647,76 грн. не погашена, позивач просив в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 30.08.2011 року.

Враховуючи, що позивач є фізичною особою, а його позовні вимоги носять цивільно-правовий характер та регулюються нормами цивільного законодавства, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства та застосував положення пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Також, судом неправильно застосовано і положення пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України, відповідно до якого суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Тому, закриття провадження у справі можливе лише тоді, коли між сторонами відсутній предмет спору та не існує неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Предметом первісного позову ОСОБА_1 є звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 30.08.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №002 від 10.09.2010 року, яке позивач набув згідно договорів про відступлення права вимоги від 31.01.2019 року та від 01.02.2019 року, укладених між ним та ПАТ «Українська інноваційна компанія», а предметом зустрічного позову ДП «Інтерштамп» - визнання недійсними вищевказаних договорів про відступлення права вимоги.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про відсутність між сторонами предмету спору є необґрунтованим.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи та недотримання судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є обґрунтованими, то апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 08 квітня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року