РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м.Запоріжжя

Справа №336/2259/20

Провадження № 2/336/1847/2020

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Зарютіна П.В., за участі секретарки судового засідання: Когут С.І., розглянув у м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/2259/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи),

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Кольц Д.М. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 29.04.2020 звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 238 908,25 гривень, розподілити судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 2 389,08 гривень та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 1 500,00 гривень.

За змістом позовної заяви, 10.06.2018, приблизно о 13-15 годині, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участі ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Volvo V 40», р/н НОМЕР_1 (польська реєстрація) в стані алкогольного сп`яніння, на перехресті вул. Карпенка Карого з вул. Виробничою у м.Запоріжжі, та автобуса «Mercedes-Bens 312 CDI», р/н НОМЕР_2 , який здійснював перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування за маршрутом №5 (вул. Олімпійська-вул. Сікорського, підприємство-перевізник «Юністар-Авто»). Водієм ОСОБА_2 допущено порушення вимог п.2.9а, 16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (далі -ПДР), що й спричинило зіткнення з автобусом «Mercedes-Benz 312D», р.н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП є потерпілі, дві особи померли, пошкоджено транспортні засоби. Обставини події є предметом дослідження у кримінальному провадженні, розгляд якого проводиться Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі №336/7624/18.

Позивач є власником транспортного засобу «Mercedes-Benz 312D», р.н. НОМЕР_2 , якому внаслідок вищевказаної ДТП завдано пошкоджень, у зв`язку із чим 19.04.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням транспортного засобу, що належить йому на праві власності. Листом від 12.06.2019 ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки згідно з відповіддю Одеської митниці ДФС України, транспортний засіб Volvo V40, р.н. НОМЕР_3 ввезений на митну територію України 06.05.2018 у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до 1 року під керуванням ОСОБА_7, тому відсутні підстави для визнання події, що мала місце 10.06.2018, страховим випадком, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був правомірним користувачем транспортного засобу. Позивач вважає таку відмову у виплаті страхового відшкодування порушенням закону, та його невірним тлумаченням.

Згідно з позовною заявою, договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо автомобіля Volvo V40, р.н. НОМЕР_3 укладений між відповідачем та ОСОБА_3 відповідно до даних Полісу №АМ/4037057, тобто особою, відмінною від тієї, яка ввезла автомобіль на територію України. За таких обставин, на думку сторони позивача, відповідач, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати із укладення такого договору в контексті принципів цивільного законодавства щодо обов`язковості виконання зобов`язань сторонами.

З підстав, передбачених ст. 397, 627 ЦК України, ст.44 ГК України, ст.380 Митного кодексу, п.1.4 ч.1 ст.1, ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п. 2.2 ПДР, оскільки володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується, крім того, при укладанні договору страхування відповідач не перевіряє походження автомобіля, сторони договору здійснюють діяльність на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 05.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті без повідомлення (виклику) сторін (учасників справи), за наявними у справі матеріалами. Витребувано у відповідача усі документи, що знаходяться у його розпорядженні, що стали підставою для прийняття рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування ОСОБА_4 за страховим випадком від 10.06.2018.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності клопотань сторін.

25.05.2020 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог. Так, за змістом відзиву, 25.05.2018 між ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4037057 (далі - Поліс № АМ/4037057), згідно з яким об`єктом страхування є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації транспортного засобу VOLVO, р.н. НОМЕР_3 . Відповідач визнає, що 10.06.2018 сталась ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу VOLVO, р.н. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу MERCEDES-BENZ, р.н. НОМЕР_2 , належного позивачу.

ПрАТ «УПСК», отримавши від позивача заяву про страхове відшкодування 19.04.2019, розпочало розслідування події. Згідно з листом від 03.06.2019 Одеська митниця ДФС на запит ПрАТ «УПСК» повідомила, що автомобіль VOLVO, р.н. НОМЕР_1 , 06.05.2018 перетнув митний кордон України під керуванням ОСОБА_7, в митному режимі «тимчасове ввезення» для особистого користування строком до 1 року. Відповідач вважає, що лише ОСОБА_7 в цьому митному режимі міг використовувати транспортний засіб в Україні із посиланням на ч.5 ст. 380 Митного кодексу України (далі - МК України), якою встановлено заборону на передання, користування або розпорядження ним іншими особами.

Враховуючи зміст п.1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.380 МК України, ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», оскільки ОСОБА_2 не є особою, відповідальність якої застрахована за Полісом №АМ/4037057, на момент ДТП він неправомірно експлуатував транспортний засіб VOLVO, р.н. НОМЕР_3 , на митній території України та, відповідно, цей транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.1.7 ст.1 цього Закону забезпеченим, адже експлуатувався особою, відповідальність якої не застрахована. Тому ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що позивача повідомлено листом від 12.06.2019. Відповідно, підстав для виплати страхового відшкодування відповідачем не встановлено.

Відповідач у відзиві наголошує, що, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ «УПСК» взяло на себе обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування не у будь-якому випадку, а у разі настання страхового випадку, що відповідає нормам ст. 988 ЦК України та ст. 20, 22 Закону України «Про страхування». Так, момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування нерозривно пов`язаний із настанням страхового випадку. Умови для визнання певного випадку страховим визначені ст. 6, 8 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та є взаємопов`язаними.

Оскільки заявлена подія не є страховим випадком, у ПрАТ «УПСК» не виник обов`язок щодо здійснення страхового відшкодування за Полісом «АМ/4037057 на користь ОСОБА_1 , проте, це не позбавляє потерпілого права на стягнення шкоди відповідно до ст. 1166, 1188 ЦК України. Додатково заперечує відповідач й щодо суми позовних вимог, із врахуванням ліміту страхової відповідальності згідно з полісом, який становить 100 000,00 гривень, адже розмір страхового відшкодування виходить за межі ліміту відповідальності страховика, й з урахуванням франшизи, що є частиною збитків, яка становить 2 000,00 гривень. На підставі викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України).

Суд, враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, вивчивши заяви сторін по суті спору, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява не підлягає задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що 25.05.2018 між ПрАТ "УПСК» (страховик) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 (страхувальник) укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/4037057), за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль VOLVO V40 KOMBI, типу В2 , номерний знак НОМЕР_1 , 1997 р.в., VIN - НОМЕР_7 , реєстрація - Польща. Строк дії договору з 25.05.2018 по 24.05.2019. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, згідно з полісом, становить 100 000,00 гривень, а життю і здоров`ю - 200 000,00 гривень, розмір франшизи дорівнює 2 000,00 гривень.

10.06.2018 сталась ДТП за участі транспортного засобу VOLVO, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу MERCEDES-BENZ, р.н. НОМЕР_2 , що належить позивачу. Вказана обставина визнається учасниками справи, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, з урахуванням матеріалів справи, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. З приводу цієї події на розгляді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження №336/7624/18, яке надійшло до суду на підставі обвинувального акту, відомості внесено до ЄРДР за №0000171 від 10.06.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Розгляд кримінального провадження на даний час триває.

Судом також встановлено, що 19.04.2019 за вх.№982 ОСОБА_1 до ПрАТ «УПСК» подано заяву про страхове відшкодування, за змістом якої 10.06.2018 в м.Запоріжжі на перехресті вул. Карпенка Карого та вул. Виробничої сталася ДТП, відповідальним за вчинення є ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у вказаного страховика за договором (полісом) №АМ04037057 від 25.05.2018. Позивач цією заявою просить відшкодувати шкоду, заподіяну транспортному засобу Мерседес 312 д, р.н. НОМЕР_2 у сумі 98 000,00 гривень.

Згідно з відповіддю ПрАТ «УПСК» від 12.06.2019 за вих.№3014/18, надісланою на ім`я ОСОБА_1 , за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування шкоди, пов`язаної з пошкодженням внаслідок ДТП транспортного засобу MERCEDES-BENZ, р.н. НОМЕР_2 , із посиланням на ст.6 Закону України №1961- ІV, страховик констатує відсутність підстав вважати заявлену подію страховим випадком та здійснити виплату.

В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування, у відповіді зазначено, що з метою отримання інформації щодо правомірності володіння та керування транспортним засобом VOLVO V40, р.н. НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_2 , страховик направив запит до Одеської митниці Державної фіскальної служби. У відповідь на запит Одеська митниця ДФС надала ПрАТ «УПСК» інформацію про те, що вказаний транспортний засіб ввезений на митну територію України 06.05.2018 у митному режимі «Тимчасове ввезення» на строк до 1 року під керуванням ОСОБА_7. Відповідно до п.5 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватись на території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їхніх особистих потреб. Вони не можуть бути передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. З огляду на фактичні обставини справи, водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був правомірним користувачем вказаного транспортного засобу, у зв`язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з Полісом №АМ/4037057 від 25.05.2018.

Копії запиту від 14.05.2019, надісланого на адресу Одеської митниці ДФС у зв`язку із розслідуванням обставин ДТП, яка сталася 10.06.2018 за участі забезпеченого транспортного засобу; відповіді Одеської митниці ДФС №15-70-69-19, що надійшла до відповідача 10.06.2019, та вищезгаданої відповіді страховика містяться у справі та підтверджують обставини, викладені у ній.

Відповідно до звіту №155 про оцінку автомобіля MERCEDES-BENZ 312D, р.н. НОМЕР_2 , здійсненої спеціалістом-автотоваровідом Лисовським О.В. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №538/16 від 14.07.2016) 29.12.2018, оцінку проведено на підставі договору з ОСОБА_1 від 12.12.2018, з метою визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю зазначеного автомобіля в результаті його ушкодження під час ДТП. Вартість матеріальної шкоди за висновком у звіті станом на 19.12.2018 становить 238 908,25 гривень. Копія звіту та протоколу огляду транспортного засобу №155 наявні у справі. Вартість автотоварознавчого дослідження КТС згідно з копією квитанції №155 від 19.12.2018 становить 1 500,00 гривень. Належність транспортного засобу на праві власності позивачу відповідачем не оспорюється, крім того, під час проведення оцінки, спеціалістом здійснено огляд транспортного засобу за участі представника власника, та ідентифіковано транспортний засіб на підставі свідоцтва про його реєстрацію НОМЕР_8 ( VIN НОМЕР_9 , 2000 р.в.).

Інших доказів учасниками справи до суду не надано.

При розгляді справи суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», іншими законодавчими актами.

Предметом позову є матеріально-правова вимога власника транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, до страховика забезпеченого транспортного засобу, про стягнення страхового відшкодування у розмірі, що відповідає вартості відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу.

Підставою для звернення до суду стала письмова відмова страховика забезпеченого транспортного засобу, водій якого став учасником ДТП, у виплаті страхового відшкодування у сумі, що дорівнює ліміту страхової відповідальності, за вирахуванням франшизи, розмір яких визначений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (АМ/4037057 від 25.05.2018).

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Згідно з п.1,3 ч.2, 3, 6 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

За нормою ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За нормою ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Обов`язковість договору для виконання сторонами передбачена ст. 629 ЦК України.

Страхування є одним із засобів, покликаних мінімізувати ризики, пов`язані з можливим знищенням або пошкодженням такого майна. Економічне призначення майнового страхування полягає у відшкодуванні збитків, заподіяних внаслідок пошкодження чи знищення майна при настанні страхових випадків, визначених законодавством або обумовлених договором. Отже, мета такого страхування - компенсування шкоди.

Як передбачено ст.979 ЦК України, ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Його істотні умови закріплено у ст. 982 ЦК України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Ст. 9 вказаного закону передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

У ч.1 ст.25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як врегульовано ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної, зокрема, майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).(п. 17 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки").

Згідно зі ст.6, п.22.1 ст.22 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Ст.29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 Закону страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Так, позивачем внаслідок настання страхового випадку 10.06.2018 реалізоване право на звернення до страховика - відповідача у справі шляхом подання 19.04.2019 заяви про страхове відшкодування шкоди, завданої належному йому транспортного засобу під час ДТП, у відповідь на яку ОСОБА_1 отримав відмову, про що повідомлено заявнику згідно з п. 36.2, 36.7 ст. 36 Закону. При цьому, п.36.2 ст.36 Закону визначено, що страховик зобов`язаний у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Тобто невизнання майнових вимог заявника є самостійною підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Ч.1 ст.397 ЦК України встановлює, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Водночас, за положеннями ч.3 ст. 397 ЦК України та п.1.4 ст.1 Закону застрахованою є відповідальність страхувальника та інших осіб, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Тому, для вирішення питання, чи є особа, яка керувала під час скоєння ДТП забезпеченим транспортним засобом, особою, відповідальність якої застрахована відповідно до норм Закону та умов договору, необхідно дослідити обставини правомірності володіння такою особою транспортним засобом.

За нормою ст.70, 103 МК України, з метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджується, зокрема, митний режим тимчасове ввезення. Це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Статтею 109 МК України чітко встановлено, що за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, митний орган надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа: відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом та приймає на себе зобов`язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.

Крім того, ч.1 ст. 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до 1-го року.

Ч.4 ст. 380 МК України вказаної статті розповсюджується на тимчасове ввезення транспортних засобів особистого користування громадянами-резидентами.

Згідно з ч.5,8 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації. Порядок державної реєстрації транспортних засобів особистого користування, тимчасово ввезених на митну територію України громадянами, встановлюється КМУ.

Абзац 2 ч.5 ст. 380 МК України застосовується лише для транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарною позицією 8903 згідно з УКТ ЗЕД, тобто, яхт та iнших плавучiх засобів для дозвiлля або спорту; гребних човнів та каное.

Тобто, враховуючи дату ввезення транспортного засобу VOLVO V40, р.н. НОМЕР_1 - 06.05.2018 та дату ДТП - 10.06.2018, з урахуванням наявних у справі доказів, вказаний транспортний засіб за змістом ч.8 ст.380 МК України підлягав державній реєстрації, як транспортний засіб особистого користування, тимчасово ввезений на митну територію України більш як на 30 діб.

Розглядаючи правомірність відмови страховика, суд виходить й з наступного.

Як закріплено у п.14.2 ст.14 Закону страховик не може відмовити будь-якому страхувальнику в укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це положення спростовує в повній мірі доводи сторони позивача стосовно того, що відповідач, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати із укладення такого договору.

Крім того, згідно з п.2 ч.1 ст.989 ЦК України, п.2 ч.1 ст.21 ЗУ «Про страхування» страхувальник зобов`язаний при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику. До цих обставин, на переконання суду, відноситься й повідомлення про передачу застрахованого транспортного засобу як під час укладення договору, так і надалі.

Дійсно, як вказує позивач, за змістом п.2.2. ПДР власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Проте, ПДР прийняті відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Так, ст. 31, 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби особистого користування, тимчасово ввезені на митну територію України громадянами більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації протягом 10-ти діб з моменту такого ввезення без зміни реєстраційних документів та національних номерних знаків країни їх реєстрації у порядку, встановленому КМУ. Натомість, у полісі міститься позначка про реєстрацію транпортного засобу VOLVO V40, р.н. НОМЕР_1 у Польщі.

Отже, системний аналіз правових норм МК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух» дозволяє зробити висновок, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється (ч.1 ст. 37 Закону України "Про Дорожній рух") і він не допущений до дорожнього руху.

Тому, за відсутності державної реєстрації транспортного засобу, на якому рухався ОСОБА_2 під час вказаної події, у зв`язку із недотриманням порядку передачі права використання режиму тимчасового ввезення щодо транспортного засобу іншій особі (ст. 109 МК України), оскільки протилежного суду не доведено, законність володіння таким транспортним засобом свого підтвердження під час розгляду справи не знайшла.

Страхова компанія відповідно до страхового полісу взяла на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, наведеними у договорі. Проте, саме невиконання страхувальником своїх обов`язків щодо правомірного та відповідно до закону передання забезпеченого транспортного засобу іншому водієві у користування й зумовило відмову страховика у виплаті страхового відшкодування.

За таких обставин відмова страховика ґрунтується на вимогах закону, оскільки судом не встановлено правомірності володіння ОСОБА_2 забезпеченим транспортним засобом на час події ДТП.

Та обставина, що договір страхування (посвідчений страховим полісом), недійсним не визнавався, не впливає на висновок суду, із врахуванням п. 1.4. та 1.7. ст. 1, ст. 6 Закону, ст. 380 МК України, та фактичних обставин справи, оскільки водій ОСОБА_2 на момент ДТП не був законним володільцем або користувачем транспортного засобу, відтак, не є особою, відповідальність якої застрахована відповідно до полісу АМ/4037057.

Дійсно, спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового ввезення не встановлено, проте, порядок передання іншій особі особою, що ввезла автомобіль на митну територію України має бути дотриманий. Отже, в даному випадку на страховика не може бути покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої транспортним засобом, який неправомірно використовувався.

Стосовно наявності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 10.06.2018 під час керування транспортним засобом, суд зауважує, що ця обставина підлягає встановленню в межах розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України під час розгляду справи судом враховано правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 04.05.2020 у справі № 362/1237/17, пр.№ 61-42929св18.

Правові висновки, здійснені Верховним Судом у постанові №910/14693/17 від 08.04.2019, на яку наявне посилання у позові (http://reyestr.court.gov.ua/Review/81336819), врахуванню не підлягають, оскільки в даній справі та у справі, розглянутій в порядку господарського судочинства про стягнення суми страхового відшкодування, яка є предметом касаційного перегляду, наявні різні фактичні обставини справи.

Слід розяснити, що в разі встановлення винної у настанні ДТП особи, позивач відповідно до ст.1166, 1187, 1188 ЦК України може реалізувати своє право на відшкодування завданої шкоди шляхом подання позовної заяви до винної особи, оскільки у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Обґрунтованість розміру заявлених позовних вимог, виходячи з ліміту страхової відповідальності за полісом, судом не розглядається, оскільки законних підстав для стягнення суми шкоди в рахунок страхового відшкодування під час розгляду справи не встановлено.

Таким чином, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні позову.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалюється рішення про відмову в позові, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 389,08 гривень залишаються за позивачем. Витрати позивача на залучення спеціаліста, який проводив оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, яка дорівнює 1 500,00 гривень, що відносяться до інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.3 ст. 133 ЦПК України), у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог на підставі ч.2 ст. 141 ЦПК України також залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 141, 229, 245, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати ОСОБА_1 зі сплати судового збору у сумі 2 389,08 гривень та витрати, пов`язані із проведенням автотоварознавчого дослідження у сумі 1 500,00 гривень залишити за позивачем.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», , адреса: 04080, м.Київ, вул. Кирилівська, буд.40.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його складення (із врахуванням п.15.5 Перехідних положень).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 17.06.2020.

Суддя: П.В. Зарютін