Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 361/10096/14-ц

провадження № 61-37197св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа- ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Приходька К. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що з вини ОСОБА_1 29 січня 2014 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої був пошкоджений автомобіль BMW Х6 під керуванням ОСОБА_2 , який на час вказаної пригоди був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». На виконання умов договору добровільного страхування позивач виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 258 498,13 грн. Приватне акціонерне товариство «УПСК» (далі - ПрАТ «УПСК»), в якому була застрахована цивільна відповідальність ОСОБА_1 , 25 червня 2014 року сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн.

Вказувало, що страховику залишилася несплаченою сума у розмірі 208 498,13 грн, яка підлягає стягненню із заподіювача шкоди.

На підставі викладеного ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просило стягнути з ОСОБА_1 208 498,13 грн.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року (в складі судді Петришин Н. М.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 , кваліфікованими за частиною четвертою статті 122 КУпАП, та пошкодженням автомобіля, під керуванням ОСОБА_2 . Відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та пошкодженням автомобіля BMW Х6 підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року

(в складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Іванової І. В.) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями

ОСОБА_1 та пошкодженням автомобіля BMW Х6 підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи, а доводи позивача про те, що зазначені висновки експерта не відповідають дійсним обставинам,

є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року (в складі колегії суддів: Касьяна О. П., Амеліна В. І., Дербенцевої Т. П., Остапчука Д. О.,

Савченко В. О.) ухвалу Апеляційного суду Київської області від 24 вересня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Ухвала касаційного суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував доводи та заперечення сторін, належним чином не перевірив, не встановив фактичних обставин ДТП та з чиєї вини сталася ця пригода, унаслідок чого у достатньому обсязі не визначився з обсягом відповідальності її учасників та порядком відшкодування завданої шкоди,

з урахуванням наявних страхових полісів, а відтак дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2016 року

(у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Лащенка В. Д., Сушко Л. П.) рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що у дорожній обстановці, яка склалася, причиною виникнення ДТП, а саме зіткнення автомобіля BMW Х6 та автомобіля ДАІ, є маневр автомобіля BMW Х6 на узбіччя з лівої смуги руху з перетином правої смуги руху, тобто невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Рух автомобіля ВАЗ-2171 під керуванням водія ОСОБА_1 у даній дорожній обстановці з технічної точки зору не створював небезпеку або перешкоду для руху водію автомобіля БМВ Х6 ОСОБА_2 .

Оскаржуваною постановою Верховного Суду від 14 лютого 2018 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 21 липня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова касаційного суду мотивована тим, що апеляційний суд не виконав вимоги ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року, дійшов передчасного висновку про те, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та пошкодженням транспортного засобу ВМW Х6, та не навів підстав прийняття в якості достовірних даних, викладених у висновку експерта за результатами проведення судової автотехнічної експертизи від 20 травня 2015 року, відкинувши при цьому обставини, встановлені судовими рішеннями

у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили. Апеляційним судом неповно оцінені докази та не встановлено ступінь вини кожного з учасників ДТП, а також інші обставини, які мають істотне значення для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце як наслідок дій водіїв кількох транспортних засобів.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 липня 2015 року скасовано, ухвалено нове судове рішення про задоволення позову частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у порядку регресу виплачене відшкодування

у розмірі 166 798,50 грн та судовий збір у розмірі 7 505,92 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у спричиненні шкоди застрахованому автомобілю ВМW Х6 наявна вина обох водіїв. У завданні шкоди застрахованому автомобілю ступінь вини водія ОСОБА_1 складає 80 %, а водія ОСОБА_2 - 20 %. Відсутність постанови суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності за

статтею 124 КУпАП не є підставою для звільнення його від обов`язку відшкодувати шкоду. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року ОСОБА_1 визнано винним

у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою

статті 122 КУпАП. У тексті постанови зазначено, що ОСОБА_1 порушив пункт 10.1 ПДР та створив аварійну ситуацію саме для автомобіля BMW Х6, у результаті чого останній змінив напрямок руху.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року та залишити

в силі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 09 липня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що зібраними у справі доказами підтверджено, що ДТП відбулася внаслідок винних дій водія автомобіля BMW Х6, який перевищив швидкість, без застосування гальмування змістився праворуч та зіткнувся з автомобілем ВАЗ-211040, який знаходився на узбіччі та був огороджений конусами червоного кольору, тому відсутні правові підстав для стягнення заподіяної шкоди з відповідача.

ОСОБА_1 , оскаржив в апеляційному порядку постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року у справі

№ 750/1563/14 про закриття провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП, проте у задоволенні апеляційної скарги відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не є потерпілим та учасником ДТП, оскільки вказана пригода відбулася між автомобілем BMW Х6 та автомобілем ВАЗ-211040.

Разом з тим, постанова Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року у справі 361/1077/14-п про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною четвертою статті 122 КУпАП не підтверджує факту заподіяння шкоди автомобілю BMW Х6 саме з вини останнього.

Так, висновком судової автотехнічної експертизи підтверджено, що ДТП саме відбулася з вини водія ОСОБА_2 , який мав технічну можливість зупинитися до лінії розташування місця зіткнення з автомобілем ДАІ. Також експертом встановлено, що рух автомобіля ВАЗ-2171 під керуванням ОСОБА_1 не є об`єктом, що створював небезпеку або перешкоду для руху водію автомобіля BMW Х6 ОСОБА_2 . Зазначено, що причиною ДТП є маневр автомобіля BMW Х6 на узбіччя з лівої смуги руху з перетином правої смуги руху, тобто невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1 ПДР.

Крім того, постановою Слідчого відділу Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (далі - СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області) від 18 травня 2018 року про закриття кримінального провадження встановлено, що дії водія

ОСОБА_2 , які передували ДТП, не відповідали підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1 ПДР, що перебуває у прямому причинному зв`язку

з виникненням вказаної ДТП.

Фактично автомобіль відповідача не є учасником ДТП, не отримав механічних пошкоджень. Також не існує постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення ДТП. Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються жодними наявними у матеріалах справи доказами, а також спростовуються висновком експерта.

Доводи інших учасників справи

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало до суду відзив (клопотання) на касаційну скаргу, зазначивши, що саме

з вини ОСОБА_1 відбулася ДТП, що підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року

у справі № 750/1563/14, тому доводи касаційної скарги є безпідставними та спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.

Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

15 квітня 2020 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 червня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 29 січня 2014 року відбулася ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль BMW Х6 під керуванням ОСОБА_2 , який на час вказаної пригоди був застрахований у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Відповідно до калькуляції вартість ремонту автомобіля ВМW Х6 становить 258 498,13 грн.

ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило власнику автомобіля ВМW Х6 страхове відшкодування в розмірі 258 498,13 грн.

ПрАТ «УПСК», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , сплатило на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн (ліміт відповідальності).

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області

від 24 лютого 2014 року у справі 361/1077/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. Указаною постановою встановлено, що 29 січня 2014 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-217130 та здійснюючи маневр розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно для себе та інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого створив аварійну ситуацію автомобілю BMW Х6 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року у справі № 750/1563/14 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 ПДР не порушував, його дії пов`язані з неправомірними діями водія іншого транспортного засобу, який створив аварійну обстановку, а зазначені

у протоколі порушення не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

ОСОБА_1 оскаржив постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року у справі № 750/1563/14, проте постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня

2015 року апеляційну скаргу залишено без задоволення з тих підстав, що водій автомобіля ВАЗ-217130 ОСОБА_1 ніяких тілесних ушкоджень не отримав, його автомобіль не отримав жодних механічних ушкоджень. Внаслідок ДТП ніякої шкоди ОСОБА_1 заподіяно не було та він не був учасником ДТП.

Відповідно до постанови СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 01 лютого 2014 року кримінальне провадження за фактом ДТП закрито у зв`язку з відсутністю у діях водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України.

Під час розгляду справи за клопотанням представника відповідача ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 березня

2015 року призначено судову автотехнічну експертизу.

Відповідно до висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 20 травня 2015 року в дорожній обстановці водій ОСОБА_2 у момент зміни напрямку руху з лівої смуги руху на узбіччя мав технічну можливість із застосуванням екстреного гальмування керованого ним автомобіля BMW Х6 зупинитись у межах своєї смуги руху до лінії розташування місця зіткнення з автомобілем ДАІ та до зафіксованих на узбіччі слідів шин автомобіля BMW Х6.

При русі з максимально допустимою на даній ділянці швидкістю (60 км/год) водій ОСОБА_2 у момент зміни напрямку руху з лівої смуги руху на узбіччя мав технічну можливість службовим сповільненням керованого ним автомобіля BMW Х6 зупинитись у межах своєї смуги руху до лінії розташування місця зіткнення з автомобілем ДАІ.

Рух автомобіля ВАЗ-2171 під керуванням водія ОСОБА_1 з технічної точки зору не є об`єктом, що створював небезпеку або перешкоду для руху водію автомобіля BMW Х6 ОСОБА_2 . У діях водія автомобіля ВАЗ-2171 ОСОБА_1 невідповідностей вимогам пункту 10.1 ПДР з технічної точки зору не вбачається.

Дії водія автомобіля BMW Х6 ОСОБА_2 не відповідають вимогам підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1. У даній дорожній обстановці причиною виникнення ДТП - зіткнення автомобіля BMW Х6 та автомобіля ДАІ , є маневр автомобіля BMW Х6 на узбіччя з лівої смуги руху

з перетином правої смуги руху.

Згідно з листом Броварської місцевої прокуратури Київської області

від 15 травня 2018 року за результатами вивчення кримінального провадження постанову СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 01 лютого 2014 року скасовано, матеріали кримінального провадження скеровано начальнику СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області для організації подальшого досудового розслідування та прийняття процесуального рішення.

Постановою СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області

від 18 травня 2018 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою

статті 286 КК України, за фактом ДТП, що мала місце 29 січня 2014 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Вказаною постановою від 18 травня 2018 року встановлено, що причиною виникнення ДТП - зіткнення автомобіля BMW Х6 та автомобіля ДАІ,

є маневр автомобіля BMW Х6 на узбіччя з лівої смуги руху з перетином правої смуги руху, тобто невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1. Дії водія ОСОБА_2 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди

у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні,

у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386цс18).

Як встановлено вище, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» відповідно до полісу добровільного страхування виплатило власнику автомобіля ВМW Х6 страхове відшкодування у розмірі

258 498,13 грн.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суди також встановили, що ПрАТ «УПСК», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП, сплатила на користь ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн (ліміт відповідальності).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та (або) особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе

у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження № 14-386цс18).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» вказувало, що йому як страховику залишилася несплаченою сума у розмірі 208 498,13 грн, яка підлягає до стягнення із заподіювача шкоди - ОСОБА_1 .

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою

є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Задовольняючи позовні вимоги частково, апеляційний суд в основу оскаржуваної постанови поклав постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КупАП, та встановлено, що ОСОБА_1 порушив пункт 10.1 ПДР та створив аварійну ситуацію саме для автомобіля BMW Х6, у результаті чого останній змінив напрямок руху. Крім того, апеляційний суд взяв до уваги висновок судової авто-технічної експертизи, відповідно до якого у діях ОСОБА_2 вбачається порушення ПДР при вчиненні ДТП та дійшов висновку про ступінь вини сторін 20 % ( ОСОБА_1 ) та 80 % ( ОСОБА_1 ).

З висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна, враховуючи наступне.

Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом. Судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Разом з тим, постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2014 року у справі 361/1077/14-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 122 КУпАП. Указаною постановою встановлено, що

29 січня 2014 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-217130 та здійснюючи маневр розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно для себе та інших учасників дорожнього руху, внаслідок чого створив аварійну ситуацію автомобілю BMW Х6 під керуванням

ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_1 визнав себе винним, постанову не оскаржив.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року у справі № 750/1563/14 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП за відсутністю складу вказаного адміністративного правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 ПДР не порушував, його дії пов`язані з неправомірними діями водія іншого транспортного засобу, який створив аварійну обстановку, а зазначені

у протоколі порушення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

ОСОБА_1 оскаржив постанову Деснянського районного суду міста Чернігова від 21 лютого 2014 року у справі № 750/1563/14, проте постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 березня

2015 року апеляційну скаргу залишено без задоволення з тих підстав, що водій автомобіля ВАЗ-217130 ОСОБА_1 ніяких тілесних ушкоджень не отримав, його автомобіль не отримав жодних механічних ушкоджень. Внаслідок ДТП ніякої шкоди ОСОБА_1 заподіяно не було та він не був учасником ДТП.

Постановою СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області

від 18 травня 2018 року про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено, що причиною зіткнення автомобіля BMW Х6 та автомобіля ДАІ є невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам підпункту «б» пункту 2.3, пунктів 12.1, 12.4, 10.1. Дії водія ОСОБА_2 перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням указаної ДТП.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом ДТП, затвердженого 05 лютого 2014 року ГУ МВС України в Київській області,

29 січня 204 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ-217130, виконуючи маневр розвороту, створив аварійну ситуацію автомобілю

BMW Х6 під керуванням ОСОБА_2 , у результаті чого автомобіль

BMW Х6 виїхав на узбіччя та допустив зіткнення з патрульним автомобілем ВДАІ Броварського МВ МВС України - ВАЗ-21104, який стояв на узбіччі по ходу руху автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами апеляційної та касаційної інстанцій) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

При цьому відсутність постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Отже, зібраними у справі доказами підтверджено наявність вини обох водіїв у заподіянні автомобілю BMW Х6 пошкоджень. При цьому судами встановлено, що вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля становить 258 498,13 грн.

Родовим об`єктом адміністративних проступків на транспорті є суспільні відносини у сфері порушення правил охорони порядку та безпеки руху на транспорті, які утворюються у процесі експлуатації та користування різними видами транспорту. Ці проступки загрожують життю та здоров`ю людей, посягають на порядок і безпеку руху, порядок експлуатації транспорту

й управління у сфері дорожнього руху, завдають матеріальну шкоду транспортним засобам, рухомому складу, шляхам сполучення, порушують право власності.

Класифікація об`єктів проступків на транспорті дозволяє виділити видові об`єкти як різновид родового об`єкта, але більш спільні для ряду проступків суспільні відносини, при цьому порушення, передбачені частиною четвертою статті 122 КУпАП посягають на суспільні відносини щодо користування засобами автомобільного транспорту та мають формальний склад, а порушення, передбачені статтею 124 КУпАП України посягають на суспільні відносини щодо забезпечення дорожнього руху та власності

та є правопорушеннями з матеріальним складом, оскільки при цьому пошкоджуються транспортні засоби, вантаж, дороги тощо.

Стаття 122 КпАП України передбачає відповідальність за порушення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху, в тому числі, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

При кваліфікації транспортних проступків з матеріальним складом встановлюється причинний зв`язок між протиправним діянням і настанням шкідливих наслідків.

Враховуючи вище встановлені обставини справи судами попередніх інстанцій та докази, які містяться у матеріалах справи на їх підтвердження, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність винних дій та причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками обох водіїв.

Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається

у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані

її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Отже, за наявності вини двох водіїв ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ) розмір відшкодування суд визначає у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

При цьому аналіз ступеня вини кожного з водіїв підлягає ретельному дослідженню, а визначення ступеню вини кожного заподіювача шкоди повинна бути мотивованим з посиланням на докази, що містяться

у матеріалах справи.

Визначаючи ступінь вини ОСОБА_1 (80 %), апеляційний суд допустився помилки у розмірі частки, яка підлягає відшкодуванню від суми, що залишилася невідшкодованою після виплати страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» (208 498,13 грн), оскільки розмір завданого збитку автомобілю BMW Х6 становить 258 498,13 грн, тому саме з цієї суми, яка є основною для розрахунку, необхідно визначати розмір завданих збитків, які підлягають стягненню пропорційно ступеня вини кожного водія.

Європейський суд стверджує, що верховенство права означає, що усі люди рівні перед законом як у своїх правах, так і в своїх обов`язках. Тим не менше, законодавство має враховувати різницю між людьми та ситуаціями за умови, що така різниця має об`єктивну і розумну підставу, переслідує правомірну мету, узгоджується з вимогами, яких дотримуються демократичні суспільства, та пропорційні цим принципам (рішення у справі «Партія добробуту (Refah Partisi), Ербакан, Казан та Текдаль проти Туреччини», від 31 липня 2001 року).

Крім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: « Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem », яка означає « У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Проте апеляційний суд, встановивши наявність вини в обох водіїв ( ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ), не вірно застосував норму статті 1188 ЦК України до спірних правовідносин з урахуванням встановлених обставин справи, що мають істотне значення.

Верховний Суд, враховуючи встановлені судами обставини, які мають істотне значення для відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка мала місце як наслідок дій водіїв кількох транспортних засобів, керуючись принципами верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, дійшов висновку, що ступінь вини водія ОСОБА_1

у заподіянні майнової шкоди автомобілю BMW Х6 становить 10 %, а водія ОСОБА_2 - 90 %.

Отже, розмір завданої ОСОБА_1 шкоди становить 25 849,81 грн (258 498,13 грн ? 10 %).

Як встановлено вище, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18).

З огляду на вказане Верховний Суд вважає, що визначена сума завданих ОСОБА_1 збитків (25 849,81 грн) охоплюється лімітом відповідальності ПрАТ «УПСК», яке сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн, тому наявні правові підстави для відмови у задоволенні заявлених у цій справі позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 416 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу задоволено частково, то з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 2 084,98 грн судового збору за подання до суду касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 26 квітня 2018 року скасувати, прийняти нову постанову.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 2 084,98 грн судового збору за подання до суду касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська