Справа № 523/3007/19
Провадження №2/523/1834/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить встановити факт її проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 в період з травня 2004 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнавши за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, яка складається з вказаної вище квартири. Позивач стверджує, що вона з травня 2004р. по день смерті ОСОБА_6 постійно проживала з ним однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, спочатку в комунальній квартирі по АДРЕСА_2 згодом в квартирі АДРЕСА_1 . Вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Втім, оформити право на спадщину вона не має можливості, так як нотаріусом у цьому їй було відмовлено, з посиланням на відсутність достатніх документів підтверджуючих їх спільне проживання. На її думку такі обставини є підставою для визнання за нею права власності на спадкову квартиру.

Позивач та її представник в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити. В призначене судове засідання на 22 червня 2020р. не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі по справі пред`явлені позовні вимоги визнали частково та зазначили, що вони не оспорюють той факт, що ОСОБА_3 та їх дядько ОСОБА_6 з 2006р. по 2013р. проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Втім, у 2013р. між ними відбулась сварка, а у 2016р. ОСОБА_6 вигнав ОСОБА_3 з квартири та з того часу вони разом не проживали. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Направлене клопотання представника відповідача ОСОБА_5 про відкладання розгляду справи, призначеного на 22 червня 2020р., в зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому процесі, судом залишено без задоволення, так як з боку представника суду не надано з цього приводу підтверджуючих документів. Також судом враховується та обставина, що на час вирішення спору по суті суд закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами. За таких обставин, рішення у справі ухвалюється за відсутності сторін по справі.

Суд, заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі розпорядження органу приватизації № 195675 на ім`я ОСОБА_6 Управлінням ЖКГ Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло від 17 липня 2006р., яким було посвідчено його право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.22-24 т.1).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Факт його смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Одеським міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі а/з про смерть № 7961 (а.с.27 т.1).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із зазначеної вище квартири.

Згідно копії спадкової справи №4/2018р. до майна померлого ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 , як особа, яка вважає, що більше п`яти років проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 , та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , як племінниці померлого. Спадкоємець ОСОБА_7 , племінник померлого, у передбачений шестимісячний строк, з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріуса із заявою від 19 вересня 2018р., якою відмовився від її прийняття.

Інших спадкоємців за законом та/або за заповітом після смерті ОСОБА_6 матеріали спадкової справи не містять та судом не встановлено.

Згідно наданих з боку сторін пояснень та обставин, які визнанні сторонами по справі, судом встановлено, що ОСОБА_6 до 2006р. проживав за адресою: АДРЕСА_4 , а після отримання, в порядку приватизації, у приватну власність квартири АДРЕСА_1 , переїхав до неї де і проживав до своєї смерті. При цьому сторони по справі визнали той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали з 2006р. по 2013р. однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, що в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відтак, судом досліджується спірне питання про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 2013р. по 02 серпня 2018р., що є наслідком можливого прийняття спадщини ОСОБА_3 , як спадкоємцем четвертої черги, в силу ст.1264 ЦК України, якою передбачено, що в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом частин 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як було роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, надані з боку позивача, на підтвердження заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , доведений з огляду на таке.

Так, факт проживання позивачки з 2013р. по 02 серпня 2018р. однією сім`єю з ОСОБА_6 підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_8 , який є близьким знайомим ОСОБА_6 та знає його з 1962р., стверджував, що йому особисто відомо, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 спільно приживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. ОСОБА_3 готувала їжу, прала, прибирала та всіляко доглядала ОСОБА_6 . Такі твердження свідок ґрунтував на частому відвідуванні ОСОБА_6 до самої його смерті, а також їх приходом до нього та його дружини в гості.

Допитаний свідок ОСОБА_7 , племінник ОСОБА_6 зазначав, що його дядько разом з ОСОБА_3 постійно приїжджали до нього в гості. Вважав їх, як чоловіка та жінку.

Аналогічні покази надала у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є подругою ОСОБА_3 з дитинства та стверджувала, що приїжджала в гості до ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в той же час вони приїжджали до неї в гості. Вона їх сприймала, як чоловіка та дружину, оскільки бачила, як вони один одного підтримують та турбуються.

Свідок ОСОБА_10 , знайомий ОСОБА_6 з дитинства, показав, що постійно заходив в гості до ОСОБА_6 , як в квартиру на АДРЕСА_1 . При цьому у 2004р. він познайомив його з ОСОБА_3 та представляв її як свою дружину. Свідку особисто відомо про їх спільне проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства. Останній раз відвідував ОСОБА_6 у 2018р.

Допитаний свідок ОСОБА_11 , сімейний лікар, показала, що знає ОСОБА_6 з 2011р., як пацієнта, виклик до якого здійснювала ОСОБА_3 . Під час відвідування ОСОБА_6 в квартирі постійно була присутня ОСОБА_3 , якій вона залишала призначення для лікування ОСОБА_6 . В свою чергу ОСОБА_3 приходила до неї на прийом для коригування ліків для лікування ОСОБА_6 . При цьому останній їй особисто зазначав, що ОСОБА_3 є його дружиною. Спільний побут та спільне проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в квартирі на вул. Ак. Заболотного дають підстави свідку стверджувати, що вони проживали, як чоловік та дружина.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Отже, показання допитаних в судовому засіданні свідків, які не суперечать одне одному, підтверджують спільне проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , вказують на наявність у них спільного побуту, виникнення з цього приводу взаємних прав та обов`язків, яке було засновано на систематичності.

Крім показів свідків, спільне проживання також підтверджується наступними доказами наданими позивачем, зокрема:

фотознімками, , які оглядались у судовому засіданні, надавались сторонам по справі та свідкам, на яких разом зображені ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.31-40 т.1);

листом настоятеля Храму Різдва Христового УПЦ КП ОСОБА_14 від 01 жовтня 2018р., який зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_15 були прихожанами церкви, разом щорічно приймали участь у різдвяних колядках, біля центральної ялинки м. Одеси. ОСОБА_3 , прикладала усі зусилля для достойного поховання та відспівування ОСОБА_16 ;

копією розрахункової книжки №13960 та довідки від 27.09.2018р. № 13, про те, що ОСОБА_3 є користувачем послуг кабельного телебачення провайдера ТОВ ТРК «Бріз» з дати підключення (10 жовтня 2009р.) по день видачі довідки в кв. АДРЕСА_1 . При цьому, місцем реєстрації ОСОБА_3 з 2004р. є інша адреса: АДРЕСА_6 (а.с.48,49 т.1, а.с.40-42 т.2);

копіями квитанції про проведення оплати ОСОБА_3 за надані житлово-комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 за період квітень-вересень 2018р. (а.с.59-63 т.1);

документами, з яких убачається, що саме ОСОБА_3 організувала поховання ОСОБА_16 та поминальний обід;

наявністю на руках у ОСОБА_3 всіх оригіналів документів, які належали та мали відношення до ОСОБА_16 ;

проживання ОСОБА_3 на сьогодні в квартирі АДРЕСА_1 .

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачами певного періоду спільного проживання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 та оцінюючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині заявлених вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а факт спільного проживання підлягає встановленню з вересня 2006р., з дня вселення в квартиру АДРЕСА_1 та до дати смерті ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд вважає, що з боку позивача об`єктивно доведений факт її спільного проживання саме у вказаній вище квартирі з часу вселення ОСОБА_16 .

В той же час суд не приймає до уваги письмові пояснення знайомих позивачки (а.с.40-46 т.1), так як такі докази в силу статей 78,79 ЦПК є недопустимими та недостовірними.

Одночасно, з урахуванням принципів диспозитвності та змагальності у цивільному процесі (ст.ст.12,13 ЦПК) відповідачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував доводи та надані з цього приводу докази ОСОБА_3 в обґрунтованість пред`явлених позовних вимог. При цьому покази свідка ОСОБА_17 , яка є сусідкою ОСОБА_16 та проживає в квартирі АДРЕСА_7 , яка зазначила, що бачила ОСОБА_3 в квартирі ОСОБА_16 з 2008р., проте в гостях жодного разу в їх квартирі не була, щодо спільного їх проживання нічого не знає.

Не спростовують факту спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6 і покази допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які жодного разу не були в гостях в квартирі ОСОБА_16 . При цьому свідок ОСОБА_19 , який є головою ОСББ з 2006р. взагалі перший раз спілкувався з ОСОБА_6 лише у 2017р. Більш того, вказані свідки мали епізодичне спілкування з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , та не можуть доводити та/або спростовувати факт спільного їх проживання. Стосовно показів допитаного свідка ОСОБА_21 , який стверджував, що ОСОБА_3 більше п`яти років не проживала разом з ОСОБА_6 , то суд до таких відноситься критично, з урахуванням того, що свідок є сином відповідачки ОСОБА_5 , та фактично є заінтересованою особою у наслідках розгляду даної цивільної справи.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_3 права власності на об`єкти нерухомості, то слід заначити наступне.

Як убачається з відповіді приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Забалуєвої Г.М. від 18.02.2019р. №14/02-14, в зв`язку з відсутністю достатніх доказів спільного проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_3 однією сім`ю, останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та роз`яснено її право на звернення до суду. Наявність відкритої спадкової справи до майна ОСОБА_16 , вказує на те, що ОСОБА_3 є такою, що прийняла спадщину (ст.1269 ЦК).

Посилаючись на зазначені вище обставини позивач вважає, що позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку, а відтак має право на захист своїх прав в судовому порядку.

Втім, суд не може погодиться з такими твердженнями позивача.

Так, відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст.1297 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналізуючи вказані вище норми, слід дійти висновку, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, такі перешкоди є непереборними, які неможливо усунути не інакше, як в судовому порядку. При цьому, суд наголошує, що відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У відповідність до п.4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно або видача свідоцтва про право власності на частку у спільному сумісному майні подружжя, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Згідно п.4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Положення, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом.

Підстава, за якою ОСОБА_3 було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, усунуто даним рішенням суду, шляхом встановлення факту її спільного проживання з ОСОБА_6 .. Відтак, вона не позбавлена права в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_3 права власності на спадковий об`єкт нерухомості, в порядку спадкування за законом є передчасними, а відтак не підлягає задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 768,40грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з вересня 2006року по ІНФОРМАЦІЯ_1 р . в квартирі АДРЕСА_1 .

В частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 768,40грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повен рішення суду складено 24 червня 2020р.

Суддя