КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/7573/19

провадження № 22-ц/824/6934/2020

25 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, Дарницький районний відділ управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, за апеляційною скаргою Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року у складі судді Каліушко Ф. А.,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту того, що його баба ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1966 року по 1975 рік постійно проживала в місті Свердловськ Луганської області УРСР, яке тепер має назву місто Довжанськ Луганської області та є територією України відповідно до ст. 5 Закону України «Про правонаступництво України».

Посилався на ті підстави, що він є громадянином Російської Федерації, на законних підставах перебуває на території України. Його баба ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Котельники Волгоградської області, Російська Федерація. У 1966 році ОСОБА_3 , разом з чоловіком ОСОБА_4 та донькою ОСОБА_5 , переїхала на постійне проживання в місто Свердловськ Луганської області УРСР.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 12.05.2016, місто Свердловськ Луганської області перейменовано у місто Довжанськ.

Зазначив, ОСОБА_3 постійно проживала у вказаному населеному пункті, з 1966 по 1973 рік працювала в Тресті «Свердловуголь», у 1969 році закінчила Свердловську середню школу робітничої молоді №8, а в 1971 році - курси підготовки завідувачів виробництва у Ворошиловському учбово-курсовому комбінаті, з 1973 року по 1975 рік працювала на комбінаті «Свердловантрацит». У 1975 році ОСОБА_3 разом з родиною переїхала до Російської Федерації, де і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Підтвердженням факту постійного проживання ОСОБА_3 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», є наявні у заявника документи: засвідчена копія подання про призначення ОСОБА_3 пенсії, яке містить відомості про трудовий стаж та, зокрема, про період роботи та займані посади в Тресті «Свердловуголь» та комбінаті «Свердловантрацит» в період з 1966 по 1975 роки; оригінал атестату від 26.06.1969 про закінчення навчання в Свердловській середній школі робітничої молоді №8 м.Свердловська Луганської області; оригінал свідоцтва №9073 від 03.03.1971 про закінчення курсів нової підготовки завідувачів виробництвом Ворошиловградського навчально-курсового комбінату.

Вважає, що встановлення факту постійного проживання його баби ОСОБА_3 на території України має значення для набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України».

Звертаючись до Державного архіву Луганської області, до Управління Державної міграційної служби в Луганській області він намагався отримати документи на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 в м. Довжанськ Луганської області в період з 1966 по 1975 роки. Проте, зазначені установи листами від 27.12.2018 та 15.02.2019 повідомили про неможливість надання запитуваних відомостей через те, що м. Довжанськ перебуває на тимчасово непідконтрольній українській владі території.

На даний час він не має можливості реалізувати надане йому чинним законодавством України право оформити набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки наявних у нього документів недостатньо для доведення в органах Державної міграційної служби факту постійного проживання його баби на території України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року, з урахуванням ухвали від 23 грудня 2019 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 1966 по 1975 рік постійно проживала на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 в період з 1966 по 1975 роки проживала на території, яка наразі є територією України, що підтверджується належними та допустимими доказами.

В поданій апеляційній скарзі Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській областіпросить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої доводи мотивує тим, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного, об`єктивного дослідження наданих доказів та ґрунтується лише на твердженні заявника. Надані заявником довідки не можуть слугувати доказами по справі, оскільки не підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_3 в період з 1966 по 1975 рік в м. Свердловськ Луганської області УРСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 чи 13.11.1991.

У відзиві на апеляційну скаргу представник заявника - адвокат Ковальчук І. В. просить залишити рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

Посилається на те, що в апеляційній скарзі не наведено належного обґрунтування наявності підстав для скасування судового рішення, конкретних та переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальчук І. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з доведеності тієї обставини, що ОСОБА_3 в період з 1966 по 1975 роки проживала на території, яка наразі є територією України, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, мати заявника - ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у селищі Єрофій Павлович Сковородинського району Амурської області. Відповідно до свідоцтва про її народження, в графі «мати» зазначено ОСОБА_3 (а.с. 21-22).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Котельники Котельниківського району Волгоградської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Місце смерті: т/б Горьківського інженерно-будівельного інституту, Городецький район, Нижньогородська область (а.с.19-20).

Відповідно до копії відомостей трудової книжки ОСОБА_3 , остання 30.04.1966 прийнята на роботу до Прод ВРП треста «Свердловуголь» та звільнена 03.07.1973 року ( п. 1 ст. 36 КЗпП УРСР ); 16.07.1973 прийнята на роботу до ЖКК №1 Свердловського УЖКХ комбінату «Свердловантрацит» та звільнена 05.06.1975 року (ст. 38 КЗпП УРСР) (а.с. 15)

Відповідно до Атестата про середню освіту, ОСОБА_3 у 1969 році закінчила повний курс Свердловської середньої школи робітничої молоді №89 Луганської обл., м. Свердловська (а.с.17).

Відповідно до свідоцтва №9073, ОСОБА_3 у 1970 році поступила та в 1971 році закінчила 6-ти місячні курси нової підготовки завідуючих виробництвом. Рішенням комісії, протокол від 3.ІІІ. 1971 №141, ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію завідуючого виробництвом. (а.с. 18).

Оригінали вказаних документів були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до відповіді від 15.02.2019 Управління Державної міграційної служби України в Луганській області на запит про надання відомостей щодо прізвища, ім`я та по батькові, адреси проживання громадян, які мешкали в місті Довжанськ (Свердловськ) Луганської області в період з 1966 по 1975 роки, у зв`язку з проведенням на території Луганської області антитерористичної операції (на теперішній час - Операція об`єднаних сил) архів відділу адресно-довідкової роботи УДМС у Луганській області залишено в м. Луганськ, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р. Запитувані відомості в УДМС у Луганській області відсутні (а.с. 31).

Відповідно до відповіді Державного архіву Луганської області від 27.12.2018, питання щодо місця реєстрації фізичних осіб до 2016 року належали органам Державної міграційної служби України , а з 2016 року згідно постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 №207 , належать до повноважень органів місцевого самоврядування. У зв`язку з тим, що м. Довжанськ ( до 2016 року м. Свердловськ) знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, надати більш детальну інформацію не має можливості (а.с.32).

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

21.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Державної міграційної служби України з проханням роз`яснити, чи є факт постійного проживання його бабусі в м. Довжанськ Луганської області протягом 1966 -1975 років підставою для оформлення набуття ним громадянства України за територіальним походженням.

У відповідь на вказане звернення, Державна міграційна служба повідомила, що так, громадянство України за територіальним походженням має право набути особа, яка сама чи хоча один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брати чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до ІНФОРМАЦІЯ_6 на території України (а.с.145).

Згідно з п. 44 Порядку провадження з заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території України або документів, що підтверджують відповідні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що баба заявника проживала на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», в період з 1966 по 1975 рік, що підтверджується належними та допустимими доказами, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність у вказаній частині вимог заяви.

Письмові докази, які свідчать про постійне проживання ОСОБА_3 у період з 1966 по 1975 рік на території, яка стала територією України, Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області не спростовано, тому відповідні доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про неналежність цих письмових доказів є необґрунтованими.

Судове рішення першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк