Головуючий суду 1 інстанції - Пелих О.О.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 431/3420/15-ц
Провадження № 22-ц/810/379/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
17 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Єрмакова Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,
учасники справи:
стягувач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
державний виконавець органу державної виконавчої служби - начальник Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієва Олена Володимирівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
на ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року, постановлену у складі судді Пелиха О.О. в м. Старобільськ Луганської області,
за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),
Короткий зміст позовних вимог
10 грудня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Старобільського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження № 49587433.
13 лютого 2020 року головним державним виконавцем Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Синельниковим Микитою Юрійовичем винесено постанову про передачу виконавчого провадження.
04 березня 2020 року постановою начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвоою Оленою Володимирівною прийнято виконавче провадження № 49587433.
19 березня 2020 року з відомостей наявних на офіційному сайті автоматизованої системи виконавчого провадження стягувачу стало відомо, що виконавче провадження № 49587433 стосовно ОСОБА_1 відкрито, рішення суду не виконано та будь-які дії щодо примусового виконання не проводяться.
Також, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що згідно витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником виявлено майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, державним виконавцем не було здійснено належних дій щодо виявлення майна боржника, не було проведено його арешт та опис, не здійснено дій щодо передачі його на реалізацію.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило суд визнати неправомірною бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни у ВП № 49587433; зобов`язати начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієву Олену Володимирівну усунути порушення спричинені бездіяльністю та здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на нерухоме (інше) майно боржника для належного виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року по справі № 431/3420/15-ц.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Старобільський районний суд Луганської області ухвалою від 16 квітня 2020 року відмовив у задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність державного виконавця начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни.
Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що із заперечення начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни та доданих до нього документів вбачається, що державним виконавцем виконано необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого провадження.
Також, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб захисту, який обрано заявником, є неефективним, оскільки задоволення цих вимог не призведе до виникнення у виконавця обов`язку по вчиненню конкретної виконавчої дії, в той час як суд не може з власної ініціативи виходити за межі заявлених у скарзі вимог, а у випадку задоволення заявлених вимог суд зобов`яже державного виконавця виконувати вимоги Закону, які він і так зобов`язаний виконувати в силу вимог того ж Закону.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року та задовольнити у повному обсязі скаргу стягувача, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що обґрунтовуючи обраний спосіб захисту, стягувач у скарзі посилався на порушення та невиконання державним виконавцем вимог ст. 13, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», бездіяльність державного виконавця характеризується тим, що не вчинено дій з ефективного і своєчасного виконання судового рішення, не арештовано, не описано та не звернуто стягнення на нерухоме майно, що належить боржнику, не вжиті належні заходи з розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, не проведені інші дії для своєчасного та повного виконання рішення суду.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що суд першої інстанції ухилився від здійснення контролю за виконанням судового рішення, формально розглянув скаргу стягувача, звільнив державного виконавця в подальшому виконувати вимоги закону.
Також, Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначає про те, що в оскаржуваній ухвалі пропонуючи стягувану звернутися до виконавця з клопотанням про вчинення певної дії, тощо, а у разі невиконання такого клопотання, стягувач має право оскаржити таку бездіяльність, суд першої інстанції не звернув уваги, що по-перше, стягувач має право звернутися до виконавця з вимогою вчинити певні дії, проте закон не вимагає обов`язкового звернення стягувача з таким клопотанням. По-друге, така позиція суду першої інстанції суперечить висновкам самого суду про те, що у випадку задоволення заявлених вимог суд зобов`яже державного виконавця виконувати вимоги Закону, які він і так зобов`язаний виконувати в силу вимог того ж Закону.
Стягувач не погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що державним виконавцем виконано необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого провадження, оскільки державним виконавцем в установлений законом строк не учинялися дії щодо виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, перевірки зміни майнового стану боржника тощо.
Крім того, стягувач вказує на те, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме домоволодіння та земельна ділянка біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Банк вважає помилковим посилання суду на ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» згідно якої, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадження, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється, оскільки відповідно до останнього речення цієї статті у такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначає, що боржник з 27 лютого 2004 року зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в той же час у власності боржника перебуває 46/100 будинку та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , в якому боржник фактично не мешкає, тобто неможливо зробити висновок, що це майно є єдиним житлом боржника та єдиним місцем його проживання, а тому державний виконавець повинен був звернути стягнення на нерухоме майно. Державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно постановою лише 07 квітня 2020 року, тобто після подачі скарги.
Додатково Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» посилається на те, що сам факт здійснення окремих дій щодо виявлення майна та коштів боржника, без встановлення та дослідження обставин, що державним виконавцем проводилась перевірка майнового стану боржника з відповідною періодичністю, встановленою ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», не свідчить про належне виконання державним виконавцем своїх обов`язків щодо розшуку майна боржника та здійснення заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення суду..
(2) Позиція інших учасників справи
Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а саме домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , частка власності 46/100 у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору.
Копію ухвали про відкриття апеляційного Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 29 травня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 193).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу начальник Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієва Олена Володимирівна отримала 22 травня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 186).
В судовому засіданні представник Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», який приймав участь в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримав.
Начальник Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієва Олена Володимирівна в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у відповідності до вимог п. 3 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд першої інстанції виходив з того, що із заперечення начальника відділу Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни, та доданих до нього документів вбачається, що державним виконавцем виконано необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого провадження.
Також, суд першої інстанції виходив з того, щов порядку контролю за виконанням судових рішень суд може визнати лише конкретну бездіяльність виконавця неправомірною, тобто ту бездіяльність, яка стосується невчинення конкретної виконавчої дії в рамках виконавчого провадження. Також, суд може зобов`язати державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) в конкретний та ефективний спосіб, тобто шляхом зобов`язання вчинити певну дію, розглянути певне клопотання тощо.
Суд першої інстанції вважав, що спосіб захисту, який обрано заявником, є неефективним. Задоволення цих вимог не призведе до виникнення у виконавця обов`язку по вчиненню конкретної виконавчої дії, в той час як суд не може з власної ініціативи виходити за межі заявлених у скарзі вимог. У випадку задоволення заявлених вимог суд зобов`яже державного виконавця виконувати вимоги Закону, які він і так зобов`язаний виконувати в силу вимог того ж Закону.
Також, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статей 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження» в разі загальної бездіяльності виконавця з приводу виконання конкретного виконавчого документа стягувач має право звернутися до нього із клопотанням з приводу вчинення конкретних виконавчих дій, а виконавець буде зобов`язаний розглянути таке клопотання та повідомити про результати його розгляду стягувача. При цьому стягувач має право з власної ініціативи надавати виконавцю додаткові матеріали та документи (наприклад, матеріали щодо наявності у боржника певного майна, рахунків тощо).
Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов із порушенням норм права, з огляду на таке.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до частини першої якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії(частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Права та обов`язки державного виконавця визначені у частинах другій та третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
13 лютого 2020 року головним державним виконавцем Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Синельниковим Микитою Юрійовичем винесено постанову про передачу виконавчого листа № 2/431/1973, виданого 01 грудня 2015 року Старобільським районним судом Луганської області, до Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у строк до 13 лютого 2020 року, про що свідчить копія постанови про передачу виконавчого провадження від13 лютого 2020 року.
04 березня 2020 року постановою начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_4 прийнято виконавче провадження № 49587433.
Звертаючись до суду зі скаргою Акціонерного товариство комерційний банк «Приватбанк» просило визнати неправомірною бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни у ВП № 49587433.
Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
В частині 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно частини 8 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Проте, в матеріалах справи відсутні відомості щодо проведення начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_4 будь-яких заходів, передбачених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання зазначеного рішення суду.Також, в матеріалах справи відсутні відомості про вжиття начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою Оленою Володимирівною заходів щодо примусового виконання вказаного рішення суду, а саме щодо виявлення рахунків боржника, отримання інформації з відповідних реєстрів, виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, здійснення перевірки майнового стану боржника з відповідною періодичністю тощо.
Про відсутність вчинення начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою ОСОБА_5 дій щодо примусового виконання зазначеного заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року свідчить і копія Інформації про виконавче провадження із Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 19 березня 2020 року, із якої вбачається, що стосовно виконавчого провадження № 49587433, окрім постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 грудня 2015 року, постанови про передачу виконавчого провадження від 13 лютого 2020 року та постанови про прийняття виконавчого провадження від 04 березня 2020 року, в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відсутні інші постанови та документи виконавчого провадження, відсутнє фіксування інших виконавчих дій, як то передбачено статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження».
Надані начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою ОСОБА_5 відповіді на запит до Пенсійного фонду України від 07 квітня 2020 року, копія постанови від 07 квітня 2020 року про арешт майна боржника домоволодіння, які винесені після звернення стягувача до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), також не свідчить про здійснення начальником відділу державної виконавчої служби необхідних виконавчих дій та вжиття заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року.
Відповідно до пункту 14 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.
В матеріалах справи відсутні виклики про явку боржника до начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з приводу виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 49587433.
Таким чином, начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою Оленою Володимирівною не виконані вимоги Закону України «Про виконаче провадження» щодо перевірки майнового стану боржника (виявлення рахунків боржника, отримання інформації з відповідних реєстрів, виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника, здійснення перевірки майнового стану боржника з відповідною періодичністю тощо) та не здійснено заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду.
Відмовляючи у задоволенні скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо здіснення начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_4 необхідних виконавчих дій та вжиття заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо примусового виконання заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року.
Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою Оленою Володимирівною виконано всі необхідні виконавчі дії, спрямовані на виконання виконавчого провадження № 49587433.
Крім того, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 16 квітня 2020 року, дійшов помилкового висновку, що спосіб захисту, який обрано заявником, є неефективним та задоволення цих вимог не призведе до виникнення у виконавця обов`язку по вчиненню конкретної виконавчої дії.
Отже, 46/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває в іпотеці на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 31 січня 2008 року, укладеним між ПриватБанк та ОСОБА_1 .
Постановою про арешт боржника від 07 квітня 2020 року накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме на 46/100 частини домоволодіння.
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Згідно частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".
Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».
В скарзі Акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» посилається на те, що начальником Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвою Оленою Володимирівною допущено бездіяльність, оскільки не вчинено дій з ефективного і своєчасного виконання судового рішення, не арештовано, не описано та не звернуто стягнення на нерухоме (інше) майно, що належить боржнику. Тому стягувач просить зобов`язати начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієву Олену Володимирівну здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на нерухоме (інше) майно боржника.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".
Результат аналізу наведеної норми права свідчить, що дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності.
Верховний Суд України у постанові від 09 вересня 2015 року у справі № 6-483цс15 виклав правовий висновок, відповідно до якого поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визнається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Отже, Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, звертати стягнення на предмет іпотеки та проводити конкретні виконавчі дії, заходи з приводу реалізації цього майна.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» (із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 28-р від 23.01.2019) місто Старобільськ Луганської області належить до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Статтею 41 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що до правовідносин сторін підлягають застосуванню положення статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Посилання Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»в апеляційній скарзі на те, що рішенням суду стягнуто заборгованість, тому не розповсюджується на правовідносини з приводу реалізації спірного іпотечного майна боржника обмеження, встановлені статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», не заслуговує на увагу, оскільки як зазначалось вище на дані правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України «Про іпотеку», а тому до цих правовідносин сторін підлягають застосуванню положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
За таких обставин, вимога Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» прозобов`язання начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієву Олену Володимирівну здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на нерухоме майно боржника не підлягає задоволенню, оскільки дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» обмежує в часі примусове стягнення майна до моменту втрати ним чинності.
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, колегія суддів вважає, що ухвалу суду від 16 квітня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність державного виконавця. Визнати неправомірною бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни у ВП № 49587433, у частині зобов`язання начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієву Олену Володимирівну усунути порушення спричинені бездіяльністю та здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на нерухоме (інше) майно боржника для належного виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року по справі № 431/3420/15-ц відмовити.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що ухвалу суду від 16 квітня 2020 року слід скасувати та ухвалити постанову про часткове задоволення скарги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність державного виконавця, визнати неправомірною бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни у ВП № 49587433, в частині зобов`язання начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієву Олену Володимирівну усунути порушення спричинені бездіяльністю та здійснити всі необхідні дії, визначені Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на нерухоме (інше) майно боржника для належного виконання рішення Старобільського районного суду Луганської області від 25 вересня 2015 року по справі № 431/3420/15-ц відмовити.
Щодо судових витрат
Відповідно до статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2102 грн згідно платіжного доручення № PROM2BЕDКК від 12 травня 2020 року.
Оскільки апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» частково задоволена, то з Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 1051грн.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 384, 447, ч. 2 ст. 451, ст. 452 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Ухвалу Старобільського районного суду Луганської області від 16 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність начальника Старобільського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Стогнієвої Олени Володимирівни у ВП № 49587433.
В іншій частині відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Строк подання касаційної скарги під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

Ю.В. Єрмаков