Справа № 640/3239/16-ц
н/п 4-с/953/51/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лях М.Ю., секретаря Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу №640/3239/16-ц, н/п 4-с/953/51/20 за скаргою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), подану представником ОСОБА_2 , на дії та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича (м. Харків, вул. Студентська, 5/6), зацікавлена особа: боржник ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ),
09.04.2020 року представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку статті 447 ЦПК України зі скаргою, у якій з урахуванням уточнених вимог просить:
- визнати протиправними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні 53271579 та постанови про повернення виконавчого документа виконавчому провадженні 53271462;
- зобов`язати державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа ОСОБА_4 скасувати винесену ним постанову від 20.02.2020 року про повернення стягувану виконавчого листа у виконавчому провадженні 53271579 та прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 640/3240/16-ц від 14.11.2016 року про стягнення суми у розмірі 92 134,17 грн.;
- зобов`язати державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа ОСОБА_4 скасувати винесену ним постанову від 20.02.2020 року про повернення стягувану виконавчого листа у виконавчому провадженні 53271462 та прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 640/3240/16-ц від 14.11.2016 року про стягнення суми у розмірі 931,34 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 12.09.2016 року Київським районним судом м. Харкова ухвалено рішення по цивільній справі 640/3239/16-ц, яким постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 09.04.2012 року інфляційні збитки у розмірі 56 189,03 грн., 3% річних у розмірі 4 562,50 грн. та проценти за користування грошовими коштами у розмірі 31 382,64 грн., а всього 92 134,17 грн., також стягнуто судовий збір у розмірі 921,34 грн. На виконання зазначеного рішення Київським районним судом м. Харкова видано два виконавчих листи від 14.11.2016 року про стягнення основної суми у розмірі 92 134,17 грн. та судового збору в розмірі 921,34 грн. В січні 2017 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Харків були відкриті виконавчі провадження на підставі вказаних виконавчих листів. Разом з тим, ніякі виконавчі дії по провадженням не проводились, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження, розміщеної на веб-порталі Міністерства юстиції України "Автоматизована система виконавчого провадження". У зв`язку із цим стягувач неодноразово звертався до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові зі скаргами на бездіяльність державного виконавця Кононенко О.М. Зокрема, 18 серпня 2019 року стягувачем була направлена скарга на ім`я начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 01 квітня 2020 року стягувачем поштою було отримано два конверти, в яких знаходилися, відповідно, оригінал виконавчого листа № 640/3239/16-ц від 14.11.2016 р. про стягнення та оригінал виконавчого листа № 640/3239/16-ц від 14.11.2016 р. про стягнення 921,34 грн. На виконавчому листі по стягненню 92 134,17 грн. зроблена відмітка: "20.02.2020 р. п. 2 ч.1 ст. 37 ЗУ "Про виконавче провадження д/в. ОСОБА_5 ", а на виконавчому листі по стягненню 921,34 грн. - "20.02.2020р. п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ "Про ВП"д/в ОСОБА_5 ". Будь-які супровідні документи у конвертах були відсутні. Після цього, з "Автоматизованої системи виконавчого провадження", в якій були розміщені Інформація про виконавче провадження та постанови від 20.02.2020 року про повернення виконавчого документа стягувану, стало відомо про те, що цими постановами державний виконавець Роман В.В. прийняв рішення про повернення виконавчих листів. У зазначених постановах ОСОБА_5 послався на наступне: "у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними". Правовою підставою названий п. 2 ч. 1 ст. 37 п. 2 ч. 37 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року. Зазначені дії державного виконавця Романа В.В. є незаконними та протиправними, а винесені ним постанови про повернення виконавчого документа стягувану такими, що підлягають скасуванню, оскільки всупереч вимогам ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем не вчинено необхідних та достатніх дій спрямованих на виконання вказаних виконавчих листів, тому його дії та оскаржувані постанови про повернення виконавчих листів є протиправними.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 відкрито провадження у цій справі за скаргою представника стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ; запропоновано учасникам провадження подати свої письмові заперечення проти усіх або частини вимог скаржника з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2020 залучено у цій справі за скаргою ОСОБА_1 залучено в якості зацікавленої особи ОСОБА_3 ; запропоновано подати свої письмові заперечення проти усіх або частини вимог скаржника з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються
В судове засідання стягувач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового розгляду, в матеріалах справи міститься його заява про проведення судового розгляди скарги за його відсутністю.
В судове засідання державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Роман В.В. та боржник ОСОБА_3 не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце судового розгляду, відзивів на скаргу до суду не надали.
Враховуючи неодноразові їх неявки та необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справи за їх відсутністю, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, перевіривши доводи, викладені боржником в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Так згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення. 2. Автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується: 1) об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями; 2) надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; 3) виготовлення документів виконавчого провадження; 4) централізоване зберігання документів виконавчого провадження; 5) централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження; 6) підготовка статистичних даних; 7) реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження; 8) передача документів виконавчого провадження до електронного архіву; 9) формування Єдиного реєстру боржників. 3. Несанкціоноване втручання у роботу автоматизованої системи виконавчого провадження тягне за собою відповідальність, установлену законом. 4. Рішення виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. У разі тимчасової відсутності доступу до автоматизованої системи допускається виготовлення документів на паперових носіях з подальшим обов`язковим внесенням їх до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня після відновлення її роботи.
17.01.2020 року вказані виконавчі провадження ВП № 53271579 та ВП № 53271462 були передані від державного виконавця Кононенко О.М. та прийняті на підставі ч. 4 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» до свого провадження державним виконавцем Романом Владиславом Вадимовичем.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Конституційним Судом України у Рішенні N 18-рп/2012 від 13 грудня 2012 року зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.
Розглядаючи справу N 5-рп/2013 Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року вказав, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п.2.ч.1ст.37 Закону України"Провиконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися без результативними.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пункт 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 3 даної статті передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна;10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення;11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача;12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання;16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис;18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача;21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.
Враховуючи вказане на державну виконавчу службу покладено важливий обов`язок практичної реалізації судового рішення, що набрало законної сили, неналежне, неповне чи несумлінне виконання якого слід вважати порушує вимоги закону, а також нівелює право особи на доступ до суду як такий.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Такі дії державним виконавцем у відповідності до вимог закону не здійснено, та до суду доказів вказаного також надано не було. Державним виконавцем не надано доказів, підтверджуючих вжиття ним всіх можливих та достатніх заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів. При цьому, виконавче провадження було відкрито ще 25.01.2017.
Крім того, згідно з ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Однак, доказів того, що державний виконавець проводив у встановлені строки вказані виконавчі дії суду не надано. Зокрема, не надано доказів, в тому числі, щодо: накладення на боржника штрафу у разі невиконання вимог державного виконавця, в тому числі, щодо подання декларації про майно та доходи боржника; звернення до суду щодо застосування до боржника приводу у разі його неявки без поважних причин; здійснення викликів боржника, направлення заяви про притягнення до відповідальності, у випадках передбачених цим Законом; здійснення неодноразового виходу за місцем проживання боржника; здійснення звернення до суду з метою примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, а також вчинення інших необхідних достатніх дій для виконання рішення суду.
Більш того, частиною 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про наявність вказаних обставин (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення) виконавець складає Акт. Однак, вбачається, що такий акт державним виконавцем не складався. Слід повторно зазначити, до повноважень державного виконавця належить перевірка майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше, ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Однак, державним виконавцем не були вжиті всі належні заходи щодо виявлення майна та коштів, які належать боржникові, та за рахунок яких можливо задовольнити вимоги кредитора, оскільки доказів перевірки майнового стану боржника до суду не надано, так як і подальшого повторного з`ясування майнового стану боржника.
Згідно з ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
На підставі викладеного, дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича щодо винесення постанови від 20.02.2020 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні 53271579 на підставі п..2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та постанови від 20.02.2020 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні 53271462 на підставі п..2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», є передчасними та протиправними, оскільки державним виконавцем не вжито всіх необхідних та достатніх заходів з метою виконання рішення суду у справі №640/3239/16-ц, у зв`язку з цим вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню.
З приводу вимог заявника про зобов`язання державного виконавця Романа В.В. скасувати винесені ним постанови від 20.02.2020 року про повернення стягувачу виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №53271579 та ВП №53271462 та прийняти до примусового виконання ці виконавчі листи № 640/3240/16-ц від 14.11.2016 року, то суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Тобто, скасувати постанову державного виконавця має право лише начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а державний виконавець не наділений правом скасувати прийняту ним же постанову.
Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» 07.02.2014 № 6, виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.
Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 451 ЦПК України та ч. 3 ст. 74 Закону від 02.06.2016 року щодо неможливості державного виконавця скасувати свою постанову, то і підстави для зобов`язання його судом вчинити такі дії (винести постанову про скасування свої постанови) є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону, тому вимоги заявника в цій частині задоволенню не підлягають. При цьому, частиною 1 ст. 41 Закону від 02.06.2016 року передбачено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Також суд вважає необхідним зазначити наступне.
Як зазначалось вище, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 451 ЦПК України та ч. 3 ст. 74 Закону від 02.06.2016 року, суд здійснює визнання неправомірною постанови державного виконавця, а не скасовує її. Заявником заявлені вимоги фактично дві вимоги: 1) про визнання протиправними дій державного виконавця Романа В.В. щодо винесення постанов від 20.02.2020 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні 53271579 та у виконавчому провадженні 53271462 (які судом задоволені), та 2) про зобов`язання державного виконавця скасувати вказані постанови державного виконавця (у задоволенні яких судом відмовлено з вище вказаних підстав).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, завданням цивільного судочинства є вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України)
Враховуючи вищевказані обставини, беручи уваги забезпечення судом ефективного захисту порушених прав стягувача, суд вважає необхідним захистити порушені права стягувача шляхом визнання неправомірними постанов старшого державного виконавця Романа В.В. про закінчення виконавчого провадження від 20.02.2020 року у ВП №53271579 та у ВП№53271462, враховуючи що судом задоволені вимоги стягувача щодо визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення цих постанов, а тому лише визнання протиправними дій державного виконавця щодо винесення вказаних постанов про повернення виконавчих листів, залишаючи правомірними вказані постанови, - не призведе до ефективного захисту порушених прав стягувача.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 76-81, 260, 261, 447-451 ЦПК України, суд -
Скаргу стягувача ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на дії та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича, зацікавлена особа: боржник ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича щодо винесення постанови від 20.02.2020 року про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП№53271579 та постанови від 20.02.2020 про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні ВП№53271462.
Визнати неправомірними постанови, винесені 20.02.2020 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романом Владиславом Вадимовичем, про повернення виконавчого документа (виконавчих листів №640/3240/16-ц від 14.11.2016) у виконавчому провадженні ВП№53271579 та у виконавчому провадженні ВП№53271462.
В іншій частині скарги - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя -