Номер провадження 2/754/72/20
Справа №754/5497/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

представника позивачки ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_4 , не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, 22.05.2017 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ - TF55Y0» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом в крайній правій смузі проїзної частини вул. Братиславської в м. Києві зі сторони пр.. Броварського у напрямку пр. Лісового, в порушення вимог п. 1.5, 2.1 підпункту «а», п. 2.3 підпункту «б», п. 10.9 ПДР України, проявив неуважність, під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб, для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в цей час рухався біля правого краю проїзної частини вул. Братиславської у напрямку пр. Лісового. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де 12.09.2017 року помер від отриманих тілесних ушкоджень. Транспортний засіб «ЗАЗ - TF55Y0», номерний знак НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 . Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року ОСОБА_4 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 роки. ОСОБА_6 внаслідок ДТП отримав наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньо суглобовий багато осколковий перелом головки та хірургічної шийки правої плечової кістки; закриту черепно-мозкову травму з формуванням внутрішньо мозкової гематоми в правій гемисфері з проривом крові в шлункову систему, садно правої тім`яної ділянки, забійно-зсаднену рану правої скроневої ділянки - така черепно-мозкова травма в своєму клінічному перебігу супроводжувалась небезпечним для життя явищем - комою на протязі тривалого часу, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за цим критерієм. Компресійний перелом Th3 IIст. - це ушкодження утворилось від дії тупого предмету, викликало розлад здоров`я понад 21 день і не супроводжувалось явищами загрозливими для життя, має ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості за терміном розладу здоров`я. Відмічені наявні тілесні ушкодження та описані в історії хвороби дають підстави вважати, що вони є наслідком дії тупих предметів під час ДТП при наїзді автомобіля, що рухався на пішохода. Смерть ОСОБА_6 настала від закритого перелому правої плечової кістки з флеботромбозом вен правого плеча та тромбоемболією легеневої артерії. Між наявним закритим переломом правої плечової кістки з флеботромбозом вен правого плеча, тромбоемболією легеневої артерії та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок. У зв`язку з тим, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні політравми Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з 22.05.2017 року по 12.09.2017 року у відділенні інтенсивної терапії та реанімації загального профілю, на його лікування було витрачено дуже великі кошти, внаслідок чого його сім`ї було завдано матеріальну шкоду, що підтверджується товарними чеками, квитанціями до прибуткових касових ордерів, фіскальними чеками з травня 2017 року по вересень 2017 року. Всього ОСОБА_3 була заподіяна матеріальна шкода на загальну суму 305652, 77 грн. Окрім матеріальних витрат позивачка ОСОБА_3 має тяжкі і глибокі моральні страждання, які виникли внаслідок тривалого лікування її батька ОСОБА_6 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди 22.05.2017 року, які спричинив відповідач, а також настанням смерті ОСОБА_6 . ОСОБА_3 втратила звичний спосіб життя у зв`язку з перебуванням ОСОБА_6 з 22.05.2017 року по 12.09.2017 року у лікарні в відділенні інтенсивної терапії та реанімації загального профілю, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сім`я позивачки зайнята була лише опікуванням ОСОБА_6 . Глибину душевних та фізичних переживання позивача не можна оцінити. Саме тому моральну шкоду позивачка оцінює у суму, якою можна покрити витрати, як матеріальні, так і духовні, з врахуванням майбутнього дискомфорту від втрати найближчої рідної людини (батька, чоловіка). Всі ці обставини негативно вплинули на всю сім`ю позивачки, вся сім`я тривалий час перебувала у пригніченому стані, змінився повністю уклад життя в сім`ї, постійне напруження, хвилювання, витрати. Враховуючи те, що відповідачі добровільно не бажають відшкодувати завдану шкоду, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 305 652, 77 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 000 грн.

10.05.2019 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує, що він вважає позов необґрунтованим, безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Підставою для стягнення з особи матеріальної та моральної шкоди є встановлення відповідним судовим рішенням її винності у вчиненні того чи іншого діяння. Однак в своєму позові позивачка зазначає, що винними у скоєнні ДТП є дві особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які, на її думку, повинні нести солідарну відповідальність за спричинену матеріальну та моральну шкоду. Та підстава, що автомобіль «ЗАЗ - TF55Y0», номерний знак НОМЕР_1 належав на момент ДТП громадянину ОСОБА_5 не є підставою для покладання на нього обов`язку по відшкодуванню завданої шкоди. У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Цивільна відповідальність водія автомобіля була застрахована на підставі полісу № НОМЕР_2 , укладеного з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». ОСОБА_3 були подані до суду в якості доказів копії товарних чеків на купівлю ліків в ТОВ «ГЕЛІАНТУС» за період з 22.05.2017 року по 01.09.2017 року на загальну суму 257720, 90 грн. Представник звертає увагу, що всі вони видані на ім`я ОСОБА_6 і мають дуже багато суттєвих суперечностей щодо їх походження та дійсності. Позивачкою не було надано до суду жодного медичного документа, як то історію хвороби, листки призначень лікарських засобів, на підставі яких можливо було перевірити, чи дійсно хворому призначалася така велика кількість ліків щодня. Під час розгляду кримінальної справи представником відповідача був зроблений запит до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з метою встановлення обсягу ліків, витрачених на лікування потерпілого ОСОБА_6 . З наданої йому відповіді вбачається, що у відповідності до листків призначень кількість витрачених ліків в декілька разів менша, ніж та, про яку зазначає позивачка. Більш того, з листа №1852 від 28.12.2017 року вбачається, що лікування здійснювалося фактично за рахунок медичної установи. Також представник звертає увагу на документи, що нібито підтверджують витрати позивачки на поховання, що були здійснені ФОП « ОСОБА_8 ». Не підлягають задоволенню також вимоги позивача про стягнення коштів по придбанню продуктів харчування за накладною від 14.09.2017 року, оскільки сама по собі накладна не є підтвердженням сплати коштів, а тільки наявності у продавця товару. Витрати на організацію обіду та придбання продуктів харчування, не можуть бути віднесені до витрат на поховання в розумінні Закону України «Про поховання та похоронну справу». Крім того, позивачкою взагалі не надано розрахунку та не мотивовано, з чого вона виходила, визначаючи розмір заподіяної їй моральної шкоди в сумі 500000,00 грн. На підставі викладеного представник відповідача ОСОБА_7 просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

27.05.2019 року від представника третьої особи ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до суду надійшли пояснення, відповідно до яких зазначено, що між Страховиком та ОСОБА_5 згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було укладено Довір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4871140, відповідно до п. 7 якого забезпечений транспортний засіб «ЗАЗ - TF55Y0» р.н. НОМЕР_1 . 22.05.2017 року мала місце ДТП за участю транспортного засобу «ЗАЗ - TF55Y0», р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та пішохода ОСОБА_6 , внаслідок якої ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. 11.07.2017 року Страховик отримав від позивачки повідомлення про настання даної пригоди. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року встановлено, що ОСОБА_4 не мав посвідчення на право керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року на один рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 22.05.2017 року, керуючи транспортним засобом «ЗАЗ - TF55Y0», р. н. НОМЕР_1 , в порушення вимог п. 1.5. 2.1 підпункту «а», п. 2.3 підпункту «б», п. 10.9 ПДР України, ОСОБА_4 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 . Страховиком було отримано заяву про страхове відшкодування від позивачки та інші документи. Відповідно до п. 34.1. ст. 34 Закону на страховика покладається обов`язок здійснити розслідування дії, що містить ознаки страхового випадку та згідно з п. 36.2. ст. 36 Закону обов`язок прийняти рішення у разі визнання вимог заявника обґрунтованими про здійснення страхового відшкодування, у разі невизнання цінових вимог заявника - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Страховиком, у відповідності до норм Закону та чинного законодавства України, прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачці, про що її було повідомлено відповідним листом. Із системного аналізу вказаних положень законодавства та умов укладеного між сторонами Полісу №АК/4871140 вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову «плату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Наявність укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначення в п. 7 даного договору певного транспортного засобу не свідчить про те, що даний транспортний засіб автоматично є забезпеченим на дату ДТП в період його дії та наявний обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, оскільки для визнання випадку страховим та здійснення страхового відшкодування обов`язковою умовою є його експлуатація особами, відповідальність яких застрахована, тобто експлуатація особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом на дату ДТП. Таким чином, навіть за умови передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_4 , який був позбавлений права керування транспортними засобами, дана особа не може вважатися правомірним володільцем транспортного засобу, оскільки така передача відбулася з порушенням п. 2.2. ПДР країни, а отже ОСОБА_4 неправомірно володів (та не мав законного права керувати/експлуатувати) в дорожньому русі транспортним засобом «ЗАЗ - TF55Y0», р. н. НОМЕР_1 . А тому ОСОБА_4 жодним чином не може бути особою, відповідальність якої застрахована згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4871140. Враховуючи відсутність підстав для здійснення страхового відшкодування Страховиком, наявність встановленої вини ОСОБА_4 у завданні шкоди ОСОБА_6 , наявність встановленого факту неправомірності володіння транспортним засобом «ЗАЗ - TF55Y0», р.н. НОМЕР_1 під час завдання шкоди ОСОБА_6 , шкода має бути відшкодована на загальних підставах відповідачем ОСОБА_4 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження по справі.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року призначено по справі судово-психологічну експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.10.2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.12.2019 року задоволено заяву позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб ЗАЗ д/н НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 .

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_9 повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - на початку судового розгляду проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. У подальшому представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Представник третьої особи - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 2 роки.

Вироком встановлено, що ОСОБА_4 , не маючи посвідчення на право керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування транспортними засобами постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 17.11.2016 року на один рік за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, 22.05.2017 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ - TF55Y0», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом в крайній правій смузі проїзної частини вул. Братиславської в м. Києві зі сторони пр.. Броварського у напрямку пр. Лісового, в порушення вимог п. 1.5, 2.1 підпункту «а», п. 2.3 підпункту «б», п. 10.9 ПДР України, проявив неуважність, під час руху заднім ходом не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який в цей час рухався біля правого краю проїзної частини вул. Братиславської у напрямку пр. Лісового. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, з якими був госпіталізований до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де 12.09.2017 року помер від отриманих тілесних ушкоджень.

У результаті ДТП ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньо суглобовий багато осколковий перелом головки та хірургічної шийки правої плечової кістки; закриту черепно-мозкову травму з формуванням внутрішньо мозкової гематоми в правій гемисфері з проривом крові в шлункову систему, садно правої тім`яної ділянки, забійно-зсаднену рану правої скроневої ділянки - така черепно-мозкова травма в своєму клінічному перебігу супроводжувалась небезпечним для життя явищем - комою на протязі тривалого часу, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за цим критерієм. Компресійний перелом Th3 IIст. - це ушкодження утворилось від дії тупого предмету, викликало розлад здоров`я понад 21 день і не супроводжувалось явищами загрозливими для життя, має ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості за терміном розладу здоров`я. Відмічені наявні тілесні ушкодження та описані в історії хвороби дають підстави вважати, що вони є наслідком дії тупих предметів під час ДТП при наїзді автомобіля, що рухався на пішохода.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 13.09.2017 року.

Як вбачається з свідоцтва про народження від 23.05.1970 року ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_10 .

У період перебування ОСОБА_10 у лікарні та внаслідок його смерті позивачці були завдані матеріальні збитки, що складаються з:

- витрат на придбання ліків у розмірі 269407, 77 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями та чеками, наявними у матеріалах справи;

- витрат, понесених позивачкою на поховання ОСОБА_10 , у розмірі 8620 грн., що підтверджуються відповідними чеками та іншими фінансовими документами.

За загальним правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Отже, статтею 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка є його власником. Проте норми частини другої статті 1166 ЦК України звільняють таких осіб від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що така шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ч. 7 ст. 128 КПК України та ч. 3 ст. 386 ЦК України позивач має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, в тому числі шляхом звернення з позовом у кримінальній справі.

Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4871140 цивільно-правова відповідальність осіб, які правомірно володіють транспортним засобом «ЗАЗ - TF55Y0», номерний знак НОМЕР_1 , застрахована у ПрАТ «СК « Арсенал Страхування».

Транспортний засіб «ЗАЗ - TF55Y0», номерний знак НОМЕР_1 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_5 .

У зв`язку з настанням страхового випадку позивачка ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «СК « Арсенал Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування.

06.02.2019 року ПрАТ «СК « Арсенал Страхування» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що було повідомлено листом позивачку.

Згідно ст. 6 Закону Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Виходячи із загальних норм чинного законодавства України, зокрема, Кримінального Кодексу України, у випадку завдання шкоди здоров`ю чи життю потерпілого, передбачено кримінальну відповідальність, визначену ст. 286 КК України, особи за порушення правил дорожнього руху та з урахуванням того, що статтею 6 Закону встановлено порядок відшкодування шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом, а цивільно-правові наслідки настають лише за наявності вини особи, що підлягає страхуванню, що доводиться у порядку встановленому чинним кримінальним та кримінальним процесуальним законодавством України та визначається вироком суду, яке набрало законної сили у порядку, встановленим чинним законодавством України.

Крім того, виходячи з приписів цивільного права України фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є склад правопорушення, елементами якого визнаються: 1) протиправність діяння; 2) шкода; 3) причинний зв`язок між протиправним діянням і шкодою; 4) вина правопорушника.

Разом з тим, наявність укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та зазначення в п. 7 даного договору певного транспортного засобу не свідчить про те, що даний транспортний засіб автоматично є забезпеченим на дату ДТП в період його дії та наявний обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування, оскільки для визнання випадку страховим та здійснення страхового відшкодування обов`язковою умовою є його експлуатація особами, відповідальність яких застрахована, тобто експлуатація особою, яка правомірно володіє цим транспортним засобом на дату ДТП.

Таким чином, ОСОБА_4 , який був позбавлений права керування транспортними засобами, не може вважатися правомірним володільцем транспортного засобу, оскільки така передача відбулася з порушенням п. 2.2. ПДР країни, а отже ОСОБА_4 неправомірно володів (та не мав законного права керувати/експлуатувати) в дорожньому русі транспортним засобом «ЗАЗ - TF55Y0», р. н. НОМЕР_1 . А тому ОСОБА_4 жодним чином не може бути особою відповідальність якої застрахована згідно Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/4871140.

Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Таким чином, суд вважає, що обов`язок щодо відшкодування завданої позивачці шкоди, покладається на винну особу, а саме відповідача ОСОБА_4 .

Суд вважає, що позивачкою у судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй матеріальної шкоди.

Що стосується розміру матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню, то слід зазначити наступне.

Суд вважає, що позовна вимоги ОСОБА_3 про стягнення витрат на поминальний обід у розмірі 27625, 00 грн. не підлягає задоволенню, оскільки надана на підтвердження даної суми накладна від 14.09.2017 року не може вважатися підтвердженням сплати коштів та у розумінні ст. 27 Закону України «Про поховання та похоронну справу» та ст. 1201 ЦК України ці витрати не відносяться до витрат на поховання.

Таким чином, розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки становить 278027, 77 грн.

Що стосується заперечень представника відповідача щодо того, що надані позивачкою чеки на придбання ліків не є належними та допустимими доказами, то слід зазначити наступне.

Як встановлено при розгляді справи, на підтвердження своїх позовних вимог позивачкою ОСОБА_3 були надані суду копії товарних чеків на придбання ліків у ТОВ «ГЕЛІАНТУС» за період з 22.05.2017 року по 01.09.2017 року на загальну суму 257720, 90 грн. Вказані товарні чеки видані на ім`я ОСОБА_10 .

Як зазначила у судовому засіданні представник позивачки та підтверджується письмовими матеріалами справи, з 22 травня 2017 року (дня пригоди) ОСОБА_10 перебував у лікарні у важкому стані, не мав можливості пересуватися, самостійно себе обслуговувати, а тим більше рухатися та придбавати особисто будь-які ліки. Вказана аптека ТОВ «Геліантус» знаходиться у приміщенні КМКЛШМД, де позивачкою і придбавалися необхідні ліки.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона працює лікарем-анастезіологом КМКЛШМД, на період перебування ОСОБА_10 у реанімаційному відділенні працювала там медичною сестрою, а потім допомагала у стаціонарному відділенні (за проханням позивачки) у догляді за ОСОБА_10 . Свідок зазначила, що ОСОБА_10 перебував у важкому стані, не міг самостійно пересуватися, за допомогою іноді міг сидіти, не мав можливості самостійно їсти, тривалий час він перебував на апараті ШВЛ. У реанімаційному відділенні ОСОБА_10 перебував більше 1 місяця. Всі ліки для ОСОБА_10 придбавала його дочка ОСОБА_3 , якій щодня лікарями надавався список необхідного. Лікарня забезпечувала хворого лише мінімальним обсягом ліків, все інше необхідно було придбавати.

З наведеного вище вбачається, що придбання ліків здійснювалося безпосередньо позивачкою. Той факт, що у товарних чеках зазначено прізвище її батька, жодним чином не свідчить про те, що він самостійно придбавав необхідні ліки, оскільки перебував у стані, який не дозволяв цього робити.

Таким чином, суд вважає твердження представника відповідача щодо неналежності доказів безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не можуть прийматися судом до уваги, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_3 стверджує про отриману нею моральну шкоду, що виразилася у тому, що вона має тяжкі і глибокі моральні страждання, які виникли внаслідок тривалого лікування її батька ОСОБА_10 , внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди 22.05.2017 року, яку спричинив відповідач, а також настанням смерті ОСОБА_10 . Позивачка втратила звичний спосіб життя у зв`язку з перебуванням ОСОБА_10 у лікарні у відділенні інтенсивної терапії та реанімації загального профілю, де він помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сім`я позивачки зайнята була лише опікуванням ОСОБА_10 . Глибину душевних та фізичних переживання позивача не можна оцінити. Саме тому моральну шкоду позивачка оцінила у сумі, якою можна покрити витрати, як матеріальні, так і духовні з врахування майбутнього дискомфорту від втрати найближчої рідної людини (батька, чоловіка). Всі ці обставини негативно вплинули на всю сім`ю позивачки, вся сім`я тривалий час перебувала у пригніченому стані, змінився повністю уклад життя в сім`ї, постійне напруження, хвилювання, витрати.

Для визначення розміру завданої позивачці моральної шкоди судом було призначено судову експертизу.

Відповідно до Висновку соціально-психологічного дослідження № 23-2/186 від 01.10.2019 року, виготовленого експертом Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, ОСОБА_3 завдано моральні страждання умовами ситуації, що досліджується, а саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 , що викладені у вироку Деснянського районного суду м. Києва від 16.01.2019 року. Рекомендована сума компенсації згідно висновку становить 60,75 МЗП.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Враховуючи обставини, при яких позивачці були завдані тілесні ушкодження та спричинена моральна шкода, глибину, тяжкість її моральних страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає можливим стягнення з відповідача на її користь у відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 286922, 25 грн.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5649, 50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 16, 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 278027, 77 грн. та моральну шкоду у розмірі 286922, 25 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 5649, 50 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», , адреса: м. Київ, вул. Борщагівська, 154.

Повний текст рішення виготовлений 30 червня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська