Провадження № 22ц-824/3979/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3000, 00 грн. щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року.

Вказує, що з червня 2018 року він проживає у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та від цих стосунків має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через що його матеріальне становище погіршилося, а розмір його заробітної плати становить 4180, 00 грн., через що він не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 3000, 00 грн. щомісячно, тому просить зменшити їх розмір та стягувати з нього 1000, 00 грн. аліментів щомісячно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково, зменшено розмір аліментних зобов`язань ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які визначені рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2013 року, та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2000, 00 грн. щомісячно до моменту досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що місцевим судом не було враховано того, що він має на своєму утриманні малолітню дитину, яку також зобов`язаний утримувати, а його майновий стан не дає йому можливості сплачувати навіть 2000, 00 грн. аліментів щомісяця на утримання ОСОБА_4 , через що вважає висновок суду про часткове задоволення позову необґрунтованим.

У свою чергу, ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що позивач не надав суду жодних належних доказів, що його майновий стан є тяжким, крім того позивач має значну заборгованість по аліментах, і він не сплачував аліменти навіть у розмірі 1000, 00 грн., які просить стягувати з нього у даній справі. Також вказує, що 1000, 00 грн. аліментів є недостатнім для належного і достатнього розвитку дитини, а проживання позивача у незареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, на думку ОСОБА_2 , не є достатньою підставою для зменшення розміру встановлених аліментів, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, позивач отримує заробітну плату у розмірі 4 180, 00 грн. на місяць, і також має на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому суд дійшов висновку, що у позивача змінився матеріальний та сімейний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів до 2000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти в розмірі 3 000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2018 року.

З матеріалів справи також вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з лютого 2019 року по травень 2019 року складала 4 200 грн. на місяць (а. с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача народився син ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцвта про народження (а. с. 23).

Відповідно до довідки № 21-10/19 від 21.10.2019 року виданої ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_1 працює з 01.10.2019 року на посаді продавця-консультанта із окладом в сумі 4 180,00 грн. (а. с. 46).

Відповідно до довідки № РД000000002 від 17.10.2019 року, сукупний дохід у місяць відповідача ОСОБА_2 складає 4 700 грн. (а. с. 59).

З довідки -розрахунку, наданої старшим дежавним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ Стужук П.П. від 24.10.2019 року, забогованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 30.09.2019 року становить 14 699,00 грн. (а. с. 60)

З вказаної довідки також вбачається, що ОСОБА_1 маючи заборгованість зі сплати аліментів, почав її погашати з червня 2019 року у розмірах, що в рази перевищують встановлений розмір аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінгур і Шурук», №41615/07, 6 липня 2010 року, і «Х проти Латвії», заява №27853/09, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява №30943, ЄСПЛ 2003 VІІІ).

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача до 2000, 00 грн. щомісячно, врахувавши надані позивачем докази про його майновий та сімейний стан та обґрунтовано виходив з того, що сам факт народження дитини від іншого шлюбу не може бути підставою для зменшення розміру аліментів, при цьому колегія суддів враховує, що запропонована позивачем сума сплати аліментів у розмірі 1000, 00 грн. є значно нижчою від встановлених сімейним законодавством мінімальних гарантій та призведе до погіршення становища малолітнього ОСОБА_4 , тому суд першої інстанції, встановивши відповідні фактичні обставини справи у їх сукупності, з додержанням вимог матеріального права ухвалив законне і обґрунтоване рішення по суті спору.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надмірно високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Доводи апеляційної скарги про наявність скрутного майнового стану та неможливості платити аліменти у розмірі, більшому ніж 1000, 00 грн., були предметом розгляду суду першої інстанції, яким була надана відповідна обґрунтована оцінка, а тому вони не можуть бути належними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Інші доводи апеляційної скарги суд вважає необґрунтованими, оскільки наявність у позивача на утриманні іншої дитини не дає підстав для суттєвого зменшення розміру аліментів, оскільки діти мають гарантоване державою право на аліменти від їх батька, або на державну допомогу у відповідних випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: