Справа № 390/404/20
Провадження № 2/390/330/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Терещенка Д.В.,

при секретарі Негретовій Л.Ю.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження в місті Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить змінити розмір стягнення аліментів, який був встановлений рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2018 у справі № 390/1180/18 та стягувати із нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки від доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ОСОБА_5 повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час ОСОБА_5 проживає з матір`ю ОСОБА_2 . Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2018 у справі №390/1180/18 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти, на утримання сина ОСОБА_5 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 серпня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що на теперішній час існують (виникли) обставини, які дають йому підстави для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, а саме такими обставинами є: зміна його матеріального стану у бік погіршення і погіршення стану здоров`я. Щодо погіршення матеріального стану позивач вказує, що раніше він був суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою підприємцем, проте свою діяльність припинив. На теперішній час не працевлаштований, має випадковий та мінливий дохід. Складний матеріальний стан призвів до створення заборгованості по аліментах, у зв`язку з чим він змушений позичати гроші для сплати аліментів та погашати заборгованості по інших кредитних зобов`язаннях. Зокрема, в листопаді 2018 року, вже після стягнення аліментів, він змушений був отримати грошову позику в кредитній спілці «Косівська» у сумі 250000 гривень та його земельна ділянка площею 0.0586 га, що в м. Косові перебуває в іпотеці. Сплачувати кредитні кошти він має до листопада 2023 року. Серед нерухомого майна йому належить на праві спільної часткової власності лише 1/4 частка житлового будинку загальною житловою площею 25,5 кв. м. у віддаленому від райцентру селі Снідавка Косівського району Івано-Франківської області. Офіційно працевлаштуватися не має можливості, оскільки має середню загальну освіту, а у місцевості де він проживає немає розташованих об`єктів промисловості, більшість осіб не мають роботи. Раніше він виїжджав на заробітки, проте тепер суттєво погіршився стан його здоров`я і заробляти він не в змозі. Зокрема, у грудні 2019 року, перебуваючи за кордоном, у нього було констатовано абсцес куприкової кістки і його було госпіталізовано у муніципалітеті Рекени, провінції Валенсія, що в Іспанії, як наслідок він витратив кошти на лікування та поїздку додому.У подальшому в останній декаді грудня 2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КНП «Косівська ЦРЛ». Після цього продовжив амбулаторне лікування та проходить періодичні огляди. На даний час він не в змозі забезпечити себе належним чином та потребує зменшення розміру стягнення аліментів. Враховуючи зазначене позивач вирішив звернутися з вказаним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Косівським районним судом Івано-Франківської області, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення по суті справи, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив (а.с.56-58).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача ОСОБА_3 надала пояснення по суті справи, в яких зазначила, що розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання сина і так є мінімальним, доводи ОСОБА_4 щодо зміни матеріального становища та стану здоров`я вважає не обґрунтованими. Відмітила, що наявність кредитних зобов`язань та припинення позивачем здійснення підприємницької діяльності не є підставою для зміни розміру аліментів, хвороба, на яку він посилається, не відноситься до категорії хвороб, що призводять до втрати працездатності і не можливості працювати, а те що він не має роботи і має нестабільний дохід залежить виключно від його волевиявленням та вибору місця роботи. Відповідач ОСОБА_2 має значні проблеми зі здоров`ям у зв`язку з цим їй самій важко забезпечувати сина ОСОБА_6 . 06.05.2020 від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позов (а.с.50-51).

Заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5 , батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.12).

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2018 по справі №390/1180/18 стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 серпня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішення набрало законної сили 10.01.2019 (а.с.13-14).

З копії характеристики ОСОБА_4 , яка видана виконавчим комітетом Косівської міської ради 23.01.2020 за №38, слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , неодружений, проживає з батьками, не працює, за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.15).

Відповідно до копії розрахунку із сплати аліментів, сума заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_4 станом на 01.03.2020 відсутня (а.с.16).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка долучена позивачем до позову, ОСОБА_4 з 19.04.2010 був зареєстрований, як фізична особа-підприємець, але 14.01.2015 внесено запис про припинення діяльності, номер запису 4005521 (а.с.17-22). Тобто на момент ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів в 2018 році, він вже не був ФОП, а тому його доводи, що матеріальне становище погіршилось з зазначеної підстави не знайшло свого підтвердження.

Позивач зазначає, що в листопаді 2018 року, вже після стягнення аліментів, він був змушений отримати грошову позику в кредитній спілці «Косівська» у сумі 250000 гривень та його земельна ділянка площею 0.0586 га, що в м. Косові перебуває в іпотеці, а сплачувати кредитні кошти він має до листопада 2023 року. Проте до вказаних доводів, суд відноситься критично, оскільки як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №199076741 від 05.02.2020, яка долучена позивачем до позову, боргові зобов`язання позивача виникли 08.11.2018 (а.с.23-26), а рішення про стягнення з позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_6 ухвалене 10 грудня 2018 року. Крім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_4 в судовому засіданні 10.12.2018 був присутній, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на сина визнав повністю.

Враховуючи, що позивачем суду не надано жодного доказу щодо його доходів з 10 грудня 2018 року, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено погіршення матеріального стану.

На підтвердження погіршення стану здоров`я позивачем надано копію: звіту про надання невідкладної допомоги (переклад з іспанської мови) від 01.12.2019 (а.с.30); виписки із медичної карти стаціонарного хворого № НОМЕР_1 , з якої слідує, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з 24.12.2019 по 30.12.2019, рекомендації: обмеження фізичних навантажень 1 місяць (а.с.27); виписки з щоденника хворого, в якій вказано, хворий знаходиться на амбулаторному лікуванні в хірургічному відділенні Косівської ЦРЛ (а.с.28). Тобто з наданих позивачем копій документів слідує, що ОСОБА_4 дійсно має певні зміни в стані здоров`я, проте є працездатним і може надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

З аналізу вищезазначених документів, наданих позивачем, на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що будь-яких належних доказів, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем не надано.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України).

Тобто, під час вирішення справ про зміну розміру раніше стягуваних аліментів, суди повинні враховувати, що такий розмір, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених положеннями статті 192 СК України, зокрема зміни матеріального або сімейного стану, або стану здоров`я платника або одержувача аліментів.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 679/1429/15.

Крім того, вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів, суд має врахувати не лише обставини, які вказують на зміну матеріального, сімейного стану платника або одержувача аліментів, зміну стану здоров`я когось із них, а й враховувати те, чи вплинули ці обставини на можливість подальшого виконання платником аліментів рішення суду чи домовленості між батьками у раніше визначеному розмірі. Суд має оцінити як такі зміни можуть або впливають на реалізацію дитиною її прав.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей.

Аналізуючи наведені норми законодавства та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України можна зробити висновок, що при вирішенні питання розміру аліментних зобов`язань батьків суд має враховувати права дитини та фінансові можливості батьків. При цьому найвищі інтереси дитини є пріоритетними як для суду, так і для батьків.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Із наявних у матеріалах справи документів слідує, що дійсно позивач має певні зміни в стані здоров`я, проте ці зміни не позбавляють його можливості працювати та надавати матеріальну допомогу у розмірі, визначеному рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.12.2018. Доказів щодо зміни матеріального становища ОСОБА_4 в сторону погіршення з 10 грудня 2018 року (довідка про доходи, тощо) суду не надано. Також судом враховано, що зобов`язання позивача щодо сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, припинилось 26 серпня 2018 року, у зв`язку з досягненням сином ОСОБА_6 трьох років, а це може свідчити лише про покращення матеріального становища платника аліментів.

Отже, із врахуванням викладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, та такими, що не підтверджується належними доказами, підстав передбачених ст.192 СК України не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 141, 150, 180 183, 192 СК України.

Керуючись ст.ст. 4-5, 7, 10, 12-13, 77-81, 95, 141, 235, 258, 259, 263- 265, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В позовних вимогах ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду через Кіровоградський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 червня 2020 року.

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області Д.В. Терещенко