Провадження №2/447/111/20
Справа №447/2297/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

09.06.2020 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Бачун О. І.

при секретарі Крочак І.Ю.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи- приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвої Ганни Миколаївни про визнання недійсним договорів дарування,-

в с т а н о в и в:

01.10.2019 року ОСОБА_1 подав до Миколаївського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 20.03.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір дарування земельної ділянки та договір дарування житлового будинку. Згідно вищезгаданих договорів він безоплатно передав відповідачу , а відповідач прийняв у дар земельну ділянку, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка розташована у АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . Зазначив , що вищезгадані договори були укладені ним під впливом помилки, а саме він помилився, щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема ,щодо природи правочинів, прав та обов`язків сторін. Так укладаючи ці договори він був впевнений , що укладає з сином договір довічного утримання., оскільки у нього ніколи не було наміру дарувати відповідачу свій будинок та земельну ділянку. Крім того зазначив, що під час підписання договорів він не зміг прочитати тексти таких, оскільки страждає на пресбіопію, внаслідок чого не може розглядати близько розміщені тексти без окулярної корекції. Просить постановити рішення , яким визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,10 га, а також визнати недійсним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_2 укладений 20 березня 2019 року між ним та ОСОБА_2 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.10.2019 року відкрито провадження по справі і призначено підготовче засідання.

27.01.2020 представником відповідача адвокатом Кравчук П.І. подано до суду відзив на позов.

Згідно поданого відзиву представником відповідача наведено твердження того , що дані договори були укладені відповідного до норм чинного законодавства , з дотриманням усіх вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому просить суд відмовити у задоволені позову .

Позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що в оспорюваному договорі вказано , що він далі має право проживати у цьому будинку , не скасовує того факту, що договір був укладений ним під впливом помилки та не впливає на його право оскаржити.

17.02.2020 року представником відповідача адвокатом Кравчук П.І. подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Представником відповідача зазначено , що намір подарувати будинок синові у нього виникло не спонтанно, було пов`язано з тим, що впродовж багатьох років ОСОБА_2 підтримував свого батька матеріально, надсилаючи йому кошти з- за кордону .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, просив такі задоволити, надав суду пояснення.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у задоволенні такого .

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєва Г.М. в судове засідання не з`явилась хоч була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що відповідач останній час проживав з батьком, у них були хороші відносини. Зазначив, що батько відповідача говорив, що будинок повинен належати синові.

Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, свідка ,дослідивши подані до матеріалів справи письмові документи, вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

20.03.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,1 га за адресою АДРЕСА_2 та договір дарування на будинок за адресою АДРЕСА_2 . Зазначені договори були засвідчені нотаріусом ОСОБА_5 , на підставі чого зареєстровано право власності на вищезгадані об`єкти нерухомості.

Відповідно до ч.1ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.ч. 3, 5ст.203 ЦК України, згідно з якими волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першастатті 229 ЦК України).

Положеннями статей 229-233 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно дост.717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203,717 ЦК Українидоговір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі, нявність у позивача спірного житла,як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдарованому та продовження позивачем проживати у спірній квартирі..

Відповідно до статей16,203,215 ЦК Українидля визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертоїстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Не знайшли підтвердження в суді твердження позивача про те, що він помилявся щодо правової природи правочину та відсутність його волевиявлення на передачу свого майна.

Довідки проте, що ОСОБА_1 не може розглядати близько розміщенні тексти без окулярної корекції, підтверджують лише стан здоров`я ОСОБА_6 у визначений період .

Судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного правочину, тяжких захворювань, які б свідчили про не усвідомлення дарувальником своїх дій, позивач не мав. Позивач мав намір на укладення саме договору дарування, а не іншого правочину. При посвідчені договору дарування нотаріусом було роз`яснено характер правочину, який укладався, що засвідчено підписом ОСОБА_1 . Позивач діяв без примусу, вільно, розумів, що укладає саме договір дарування безоплатно передає земельну ділянку та будинок ОСОБА_2 , що також стверджується показами свідка Позивач не надав належних доказів на підтвердження помилки з його боку щодо природи договору дарування, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 229-233, 717 ЦК України, керуючись ст.ст.4,5,12,13,17-19,76-82,258,259,263-266,268,352,354,355 ЦПК України,суд,-

ухвалив:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2020р.

Суддя Бачун О. І.