Ухвала

18 травня 2019 року

м. Київ

справа № 757/2263/18-ц

провадження № 61-6953ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про застосування наслідків нікчемності угод,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Собі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніра», Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі», Товариство

з обмеженою відповідальністю «ПРОМРЕСУРС ПЛЮС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , фізична особа-підприємець ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , про застосування наслідків нікчемності угод.

У квітні 2019 року третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ? ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Департаментe з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про застосування наслідків нікчемних угод.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року зазначений позов залишено без руху, надано ОСОБА_2 строк для усунення недоліків протягом 5 днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 грудня 2019 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ?

ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , оскаржив її в апеляційному порядку, вказуючи, що є представником за довіреністю та на підставі частини другої статті 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) як єдиний родич ОСОБА_2 та її син.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року вказану апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржене судове рішення скасувати і передати справу для продовження її розгляду до Київського апеляційного суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,

а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову

у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову

в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу

в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або її представником.

Стаття 58 ЦПК України визначає, що сторони, треті особи, а також особи, яким за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, можуть брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) або через представника.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У відповідності до положень ЗУ «Про внесення змін до Конституції України» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності 30 вересня 2016 року, розділ XV «Перехідні положення» доповнено пунктом 16-1 такого змісту: представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції -

з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги апеляційний суд обґрунтовано дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу

в інтересах ОСОБА_2 , проте в матеріалах справи та в Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні дані, що він є адвокатом, така скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Посилання в касаційній скарзі ОСОБА_2 на те, що представництво в даній справі щодо захисту соціальних прав її сином ОСОБА_1 є різновидом законного представництва на підставі частини другої статті 172 Сімейного кодексу України (далі - СК України) є необґрунтованими.

Склад осіб, які можуть виконувати функції законних представників у цивільному судочинстві закріплено у статті 59 ЦПК України, до таких осіб відносяться: батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

У частині другій статті 172 СК України передбачено право повнолітніх дочки, сина звернутися за захистом прав та інтересів непрацездатних, немічних батьків як їх законних представників, без спеціальних на те повноважень.

Тому правильним є висновок апеляційного суду щодо неможливості застосування положень норм статті 172 СК України під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданої в її інтересах від імені її сина ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття б Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE,

№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 лютого

2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про застосування наслідків нікчемності угод.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат