Провадження № 2/752/3019/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.02.2020 року суддя Голосіївського районного суду м.Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 позивач звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з нього аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти, як додаткові витрати на дитину, у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , яка проживає після розлучення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не проживає з позивачем та їхньою донькою та не приймає участі у вихованні дитини та її утриманні в повній мірі. Позивач зазначає, що враховуючи, що їх спільній доньці 16 років, обсяг щомісячних витрат складає орієнтовно 8000,00 грн. Також зазначила, що ОСОБА_3 навчається у Відокремленому підрозділі Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярський коледж екології і природних ресурсів», тому не може утримувати себе самостійно.

За таких обставин, позивач просить суд про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.12.2019 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч.13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України, відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву.

В січні 2020 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він щомісяця сплачує 3000,00 грн аліментів на користь доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також зазначив, що після розірвання шлюбу з позивачем, відповідач залишив квартиру АДРЕСА_1 і вимушений був шукати собі інше місце проживання, хоча зазначена квартира належить відповідачу на праві власності. Проте, незважаючи на такі обставини, відповідач не припиняв сплачувати аліменти на користь їх спільної дитини. Зараз відповідач проживає з цивільною дружиною, яка має статус особи з інвалідністю. Зауважує, що на утриманні відповідача перебуває його мати та те, що відповідач хворіє на тяжке захворювання шкіри, яке потребує вартісного лікування.

Враховуючи зазначене, відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину просив відмовити.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, 25.09.1992 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 , актовий запис № 3050.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 07.11.2003.

Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені - ОСОБА_2 - батько та ОСОБА_1 - мати.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.08.2019, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Спільна донька сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю - позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується в тому числі довідками про реєстрацію місця проживання.

Як вбачається з наданих відповідачем копій квитанцій з банківських установ про переказ грошових коштів з цільовим призначенням, останній сплачував аліменти на утримання ОСОБА_3 в різних сумах, проте періодично.

Також, як зазначив відповідач він залишив квартиру АДРЕСА_1 позивачу після розірвання шлюбу, яка належить відповідачу на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою № КВ-2020 № 688 від 13.01.2020 року, виданою КПКМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

Відповідач проживає окремо як ним зазначено, у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 , яка являється інвалідом ІІІ групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .

Позивач зазначає, що Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться його життям та потребами. Проте докази надані відповідачем свідчать про зворотнє.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 по справі № 490/4522/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до частин 3, 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дітей мають нести спільно обоє батьків.

При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлюється Законом України про держаний бюджет на відповідний рік.

Так, ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідач зазначив, що на його утриманні перебуває його мати та цивільна дружина, яка являється інвалідом ІІІ групи.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 доказів Відповідач має право власності нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , проте як встановлено судом, в ній проживає позивач із спільною донькою сторін.

Також відповідач зазначив, що хворіє на тяжке захворювання шкіри, яке потребує вартісного лікування, що підтверджується копіями медичної документації з шкірно-венерологічного диспансеру та чеків на медикаменти.

Відповідно до п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26.02.1993 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Судом не встановлено наявності у відповідача витрат, що перевищують його заробіток (дохід).

Враховуючи матеріальний стан відповідача, з урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача в розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести батьки на утримання дітей.

Крім того, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 додаткові витрати в сумі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат у зв`язку з навчанням, розвитком та лікуванням дітей.

Згідно п. 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, законодавець пов`язує факт виникнення додаткових витрат з особливими обставинами, викликаними хворобою дитини, розвитком її здібностей тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Тобто, не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Суд вважає важливими обґрунтування позовних вимог позивачем, втім не може їх врахувати виходячи з наступного.

Як вбачається з долучених до позовної заяви доказів додаткові витрати понесені позивачем складаються з разових: на придбання одягу, необхідних ліків, медичних послуг.

Проте вказані витрати не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами в розумінні ст. 185 СК України, а є витратами на утримання дитини (аліментами), у тому числі на навчання, придбання одягу і взуття.

Зазначений висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній 24.02.2016, у справі № 6-1296цс15 та у постанову Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №751/4312/16-ц відповідно яких виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

При цьому суд також враховує ті обставини, що з відповідачем не було зазначено чи погоджено питання та досягнення з ним домовленостей з боку позивачки щодо понесених нею додаткових витрат на дитину.

Відповідно із ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Доказів, які б підтверджували розмір доходів відповідача позивач не надає.

Відтак, суд враховуючи принцип змагальності сторін, вважає за можливим взяти до уваги заперечення відповідача з наданими доказами.

При цьому, судом враховується матеріальний стан відповідача.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, (далі по тексту - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь понесені при звичайному способі життя, але не викликані особливими обставинами, а відтак не є додатковими витратами у розумінні положень ст. 185 СК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов частково і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

З урахуванням часткового задоволення позову, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів його доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Мазур