Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 1522/14657/12

провадження № 61-12501св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарта»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради,

треті особи: Виконавчий комітет Одеської міської ради, Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Чорного Олексія Віталійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарта» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року в складі судді Загороднюка В. І. та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року у складі колегії суддів: Журавльова О. Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2011 року ТОВ «Спарта» звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнило, просиловиселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 та всіх осіб, які там мешкають; зобов`язати Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради зняти з реєстрації місця проживання з квартири АДРЕСА_1 зазначених осіб та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с. 2-6).

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року №700, ТОВ «Спарта» надано дозвіл на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язано оформити документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою. Початком будівництва повинен був бути II квартал 2009 року (а.с. 7).

Додатком до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700 є Договір пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, сторонами якого виступили Виконавчий комітет Одеської міської ради та ТОВ «Спарта» (а.с. 8-9).

Предметом даного Договору є надання Забудовникові від імені Виконкому права забудови земельної ділянки, у межах відводу, за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 30 червня 2012 року для здійснення будівництва 4-8-поверхового житлового будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, а також комплексного благоустрою прилеглої території.

10 червня 2008 року затверджено Акт вибору земельної ділянки для розміщення об`єкту офісно-житлового комплексу на земельній ділянці площею 0,254 га за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10-11).

До прийняття рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700, ТОВ «Спарта» за власний рахунок було здійснено відселення переважної більшості мешканців будинку по

АДРЕСА_3 займають відповідачі без законних на це підстав та перешкоджають ТОВ «Спарта» реалізувати своє право.

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточнивши який, просив зобов`язати Виконавчий комітет Одеської міської ради внести зміни до Додатку №1 до Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700 «Про надання дозволу ТОВ «Спарта» на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 » шляхом включення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до Списку громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 та викласти Додаток №1 до Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700 «Про надання дозволу ТОВ «Спарта» на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 » у редакції, якою передбачено надання родині ОСОБА_1 з п`яти осіб замість займаної ними однокімнатної квартири площею 19,50/30,70 кв.м. двох однокімнатних квартир та однієї двокімнатної квартири (а.с. 73-78).

Позов обґрунтовано тим, що розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2117 від 07 липня 2004 року «Про передачу квартири АДРЕСА_1 », йому було передано під відновлення квартиру АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2622 від 11 серпня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 », була прийнята в експлуатацію квартира з загальною площею 30,70 кв.м., житловою - 19,50 кв.м. №2 у будинку по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 .

На підставі вказаного розпорядженням Виконавчого комітету Одеської міської ради від 06 вересня 2004 року Серія НОМЕР_1 було видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,5 кв.м. загальною площею 30,3 кв.м.

Право власності на зазначене майно було зареєстроване за реєстраційним номером: 7368192 у КП «ОМБТІ та РОН» 06 квітня 2009 року.

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради своїм розпорядженням №4402 від 07 грудня 2004 року скасувала розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2117 від 07 липня 2004 року «Про передачу квартири АДРЕСА_1 » та розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2622 від 11 серпня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 », а також, своїм розпорядженням зобов`язала ОМБТІ та РОН анулювати видане гр. ОСОБА_1 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вказані дії Приморської районної адміністрації Одеської міської ради є незаконними, та такими що суперечать чинному законодавству України. Оскільки розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 2117 від 07 липня 2004 року та №2622 від 11 серпня 2004 року є ненормативними правовими актами одноразового застосування і вичерпали свою дію фактом їх використання, вони не можуть бути в подальшому скасовані чи змінені райадміністрацією.

На сьогоднішній день, жодного судового рішення, яким було б скасоване видане йому свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , не приймалося.

Пунктом 2.7. Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №700 від 24 червня 2008 року «Про надання дозволу ТОВ «Спарта» на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 », передбачено, що «до початку будівництва ТОВ «Спарта» було зобов`язано вирішити майнові питання та здійснити відселення громадян за адресою: АДРЕСА_2 , який підлягає знесенню, відповідно до чинного законодавства, з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення (Додаток 1)». Як вбачається з Додатку № 1 до вказаного рішення, його та зареєстрованих членів його сім`ї до списку осіб, які підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 , не було включено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2012 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 1522/17391/12 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Спарта», Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним договору пайової участі та цивільну справу №1522/14657/12 за позовом ТОВ «Спарта» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Проморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області в особі ВГІРФО про зняття з реєстраційного обліку та виселення.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, в задоволенні позову ТОВ «Спарта» відмовлено. Позов ОСОБА_1 задоволено частково.Зобов`язано Виконавчий комітет Одеської міської ради внести зміни до Додатку №1 до Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року №700 «Про надання дозволу ТОВ «Спарта» на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 » шляхом включення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до Списку громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Зобов`язано ТОВ «Спарта» надати родині ОСОБА_1 , яка складається з п`яти осіб, а саме ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 житлові приміщення відповідно до вимог статті 111 ЖК України. В іншій частині позову відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2018 року Чорний Олексій Віталійович, який діє в інтересах ТОВ «Спарта», звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 , скасувати постанову суду апеляційної інстанції та передати справу в частині задоволених позовних вимог на новий розгляд в частині задоволення позовних вимог для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 березня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу з Приморського районного суду м. Одеси.

21 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла витребовувана цивільна справа.

Згідно розпорядження від 16 квітня 2020 року про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи на підставі подання судді Олійник А. С. зобов`язано призначити повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Сімоненко В. М., Мартєв С. Ю.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами було невірно застосовано статтю 111 ЖК України, з огляду не те, що вказаною статтею визначено, що якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією. Вбачається, що стаття 111 ЖК України регулює правовідносини відведення земельної ділянки державній, кооперативній або іншій громадській організації. В даному випадку ТОВ «СПАРТА» не є державною, не є кооперативною або громадською організацією. Отже, положення статті 111 ЖК України не можуть бути застосовані по відношенню до ТОВ «СПАРТА» та що було зроблено судом, всупереч діючого законодавства.

Також представник ТОВ «Спарта» вказував, що судом першої інстанції було порушено частину 1 статті 32, частину 1 статті 40 ЦПК України в редакції, яка діяла на дату ухвалення рішення та цю позицію підтримав суд апеляційної інстанції.

Порушення судами норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, що вбачається з наступного.

Суди ухвалили рішення за позовом декількох позивачів, однак, як вбачається з матеріалів справи, жодних документів, які б підвереджували повноваження ОСОБА_7 у якості представника членів його сім`ї, надано не було.

Отже, у зв`язку з тим, що докази на представництво даних осіб ОСОБА_1 надано не було, ОСОБА_1 не вправі був пред`являти вимоги до ТОВ «СПАРТА» за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки до суду не було надано свідоцтв про народження дітей, тим більш за свого повнолітнього сина - ОСОБА_2 та матір - ОСОБА_5 , оскільки до суду не було надано довіреностей від них, так як це є порушенням норм чинного законодавства.

Окрім цього, ні в рамках зустрічної позовної заяви, ні в заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 не зазначав, що діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Надавав позов лише від себе, та заявляв вимоги які стосуються всієї його сім`ї, хоча відповідно до цивільного процесуального законодавства, кожен повинен діяти окремо або через уповноваженого представника. Викладене не було враховано, судами, у зв`язку з чим, судові рішення, які оскаржуються були прийняті з порушеннями процесуальних норм, які стосуються представництва в судах, є незаконними та підлягають скасуванню.

Також судами були порушені положення пункту 2 частини 1 статті 205 ЦПК України в редакції станом на 19 вересень 2017 року, оскільки одночасне задоволення позовних вимог щодо внесення змін до Додатку № 1 до Рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700 «Про надання дозволу Товариству з обмеженою відповідальністю «Спарта» на будівництво 4-8- поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 » шляхом включення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до списку громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 та зобов`язання ТОВ «СПАРТА» надати родині ОСОБА_1 житлові приміщення відповідно до вимог статті 111 ЖК України є не законним, оскільки вищевказані вимоги дублюють одна одну та визначають подвійний обов`язок ТОВ «СПАРТА» надати житло родині ОСОБА_1 .

Пунктом 2.7. Рішення Виконкому №700 ТОВ «СПАРТА» було зобов`язано вирішити майнові питання та здійснити відселення громадян, що проживають у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , який підлягає знесенню, відповідно до чинного законодавства, з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення (додаток 1). Якщо вносяться зміни до додатку 1 рішення Виконкому № 700 це автоматично зобов`язує ТОВ «СПАРТА» надати родині ОСОБА_1 житлові приміщення, у разі здійснення будівництва. Вбачається, що задоволення окремо вимоги щодо зобов`язання ТОВ «СПАРТА» надати родині ОСОБА_1 житлові приміщення відповідно до вимог статті 111 ЖК України є повторним зобов`язанням товариства, стосовно предмету спору. Позовні вимоги, задоволені судом, мають однакові юридичні наслідки, тому суд задовольнивши позовні вимоги про внесення змін до Додатку № 1 до Рішення від 24 червня 2008 року № 700, повинен був відмовляти в задоволенні вимог щодо зобов`язання ТОВ «СПАРТА» надати житло родині ОСОБА_1 .

Вказує, що судами порушено положення статей 3, 215 ЦПК України, оскільки судові рішення, які оскаржуються, були прийняті в 2017, 2018 роках, а в силу обставин, які не залежали від ТОВ «СПАРТА» будівництво ще навіть не було почато. Фактично строк виконання цього рішення Виконкому та зазначеного договору сплив, зміни щодо подовження строків дії рішення та договору не приймалися.

Отже, через не узгоджені дії Виконкому та чисельні судові справи з цих підстав, ТОВ «СПАРТА» було позбавлено можливості виконати покладені на нього зобов`язання, у зв`язку з чим, рішення Виконкому № 700 є не виконаним та на даний час не чинним.

Вбачається, що будівництво, яке станом на І квартал 2018 року ще не почалося та взагалі може не початися, оскільки нових рішень Одеська міська рада не приймала та нових договорів з ТОВ «СПАРТА» не укладала.

Відповідно до оскаржуваних рішень ТОВ «СПАРТА» вже зобов`язано надати родині ОСОБА_1 житлові приміщення, навіть при відсутності дій направлених на знесення будинку та забудову території. Ухвалення оскаржуваних рішень несе реальну загрозу порушенню прав та інтересів ТОВ «СПАРТА», оскільки, якщо будівництво не буде фактично здійснюватись, то при існуючих обставинах зобов`язання товариства надати родині ОСОБА_1 житлові приміщення буде взагалі безпідставним. З вищевикладеного, вбачається, що ТОВ «СПАРТА» жодним чином не порушила права чи інтереси ОСОБА_1 .

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу представник Виконавчого комітету Одеської міської ради зазначав, що ТОВ «Спарта», звертаючись до апеляційного суду з скаргою та до Верховного суду з касаційною скаргою не оскаржує відмову у задоволенні позовної вимоги ТОВ «Спарта» про зобов`язання зняти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з зареєстрованого місця проживання.

У свою чергу, окрім вищевказаної позовної вимоги, ТОВ «Спарта» просило суд виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та інших осіб із житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

Поряд з цим, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Департамент при здійсненні своїх повноважень зі зняття/реєстрації місця проживання керується Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон) та Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 (далі - Правила).

З посиланням на статтю 7 Закону та пункту 18 Правил, зазначав, що у разі виникнення встановлених законом підстав, представник ТОВ «Спарта» може звернутись до Департаменту та подати необхідний пакет документів, для зняття з реєстрації місця проживання вказаних осіб за адресою: АДРЕСА_4

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2117 від 07 липня 2004 року «Про передачу під відновлення квартири АДРЕСА_1 , громадянину ОСОБА_1 було передано під відновлення квартиру АДРЕСА_1 .

11 серпня 2004 року Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято Розпорядження №2622 «Про прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 ».

Згідно пункту 1 вказаного розпорядження затверджено висновок, розроблений НДІпроектреконструкція про збереження відбудованої квартири АДРЕСА_1 та прийнято її в експлуатацію з загальною площею 30,70 кв.м., житловою - 19,50 кв.м. Пунктом 3 розпорядження зобов`язано ОМБТІ та РОН здійснити оформлення свідоцтва про право власності на квартиру зазначену у пункті 1 цього розпорядження на ОСОБА_1 .

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №2622 від 11 серпня 2004 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради 06 вересня 2004 року було видане свідоцтво про право власності на житло Серія НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , яка складається з однієї жилої кімнати жилою площею 19,5 кв.м. загальною площею 30,3 кв.м.

Право власності на зазначене майно було зареєстроване за реєстраційним номером: 7368192 в КП «ОМБТІ та РОН» 06 квітня 2009 року, про що свідчить витяг КП «ОМБТІ та РОН» від 06 квітня 2009 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22394618.

07 грудня 2004 року Приморська районна адміністрація Одеської міської ради прийняла розпорядження №4402 Про скасування розпорядження Приморської районної адміністрації №2117 від 07 липня 2004 року «Про передачу під відновлення квартири АДРЕСА_1 » та розпорядження Приморської районної адміністрації №2622 від 11 серпня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 ».

Згідно пункту 2 вказаного розпорядження ОМБТІ та РОН зобов`язано анулювати видане Степанову В. Ю. свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

24 червня 2008 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було прийнято рішення №700 Про надання дозволу ТОВ «Спарта» на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_2 .

В додатку № 1 до вказаного рішення є список громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 , в якому зазначені мешканці квартир АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6Додатком до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року №700 є Договір пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси, сторонами якого виступили Виконавчий комітет Одеської міської ради та ТОВ «Спарта».

Предметом даного Договору є надання Забудовникові від імені Виконкому права забудови земельної ділянки, у межах відводу, за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 30 червня 2012 року для здійснення будівництва 4-8-поверхового житлового будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, а також комплексного благоустрою прилеглої території.

10 червня 2008 року затверджено Акт вибору земельної ділянки для розміщення об`єкту офісно-житлового комплексу на земельній ділянці площею 0,254 га за адресою АДРЕСА_2 .

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2012 року було задоволено позов ОСОБА_1 та визнано незаконними дії державного реєстратора КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та РОН» Кустовської П. Е. від 20 травня 2011 року по внесенню до Державного реєстру прав власності запису про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в книзі 539пр. на сторінці 5 р. №494.

Зобов`язано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та РОН» скасувати в Державному реєстрі прав власності запис від 20 травня 2011 року про скасування реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 в книзі 539пр. на сторінці 5 р. №494.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 31 березня 2016 року №85 скасовано розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 грудня 2004 року №4402 «Про скасування розпорядження Приморської районної адміністрації №2117 від 07 липня 2004 року «Про передачу під відновлення квартири АДРЕСА_1 » та розпорядження Приморської районної адміністрації № 2622 від 11 серпня 2004 року «Про прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_1 ».

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 лютого 2017 року №81117507 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_2, виданий 06 вересня 2004 року, видавник: Виконавчий комітет Одеської міської ради.

Відповідно до довідки з місця мешкання №490 від 16 лютого 2017 року в квартирі АДРЕСА_1 7 осіб: ОСОБА_1 з 15 вересня 2004 року, ОСОБА_2 з 04 жовтня 2004 року, ОСОБА_4 з 04 жовтня 2004 року, ОСОБА_5 з 25 травня 2005 року, ОСОБА_3 з 04 жовтня 2004 року, ОСОБА_8 з 08 вересня 2016 року, ОСОБА_9 з 08 вересня 2016 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Судова практика Європейського суду з прав людини, на виконання статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнала права будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном (рішення по справі «Маркс проти Німеччини»), та визначила основні вимоги стосовно застосування статті 1 Протоколу №1 щодо захисту права власності (рішення у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції»). Як встановив Суд, положення статті 1 Протоколу №1 передбачають такі правила захисту права власності: перша норма, виражена в першому реченні першого абзацу, має загальний характер і встановлює принцип безперешкодного користування майном, друга норма, зафіксована в другому реченні того ж абзацу, регулює випадки позбавлення власності, встановлюючи певні умови, у третій нормі, що зафіксована в другому абзаці, за державами-учасницями визнається право контролю над володінням власністю відповідно до загальних інтересів та право на запровадження законів, необхідних для цього.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні майна за його власниками без обмежень.

Право на житло є одним з найголовніших невід`ємних прав особи, яке проголошується статтею 47 Конституції України.

Згідно частини 4 статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі статтею 110 ЖК УРСР, громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню.

За правилами частини 1 статті 111 ЖК УРСР, якщо будинок, в якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню у зв`язку з вилученням земельної ділянки для державних або громадських потреб, громадянам, виселюваним з цього будинку, інше благоустроєне жиле приміщення надається виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, а у випадках, коли земельна ділянка відводиться державній, кооперативній або іншій громадській організації, - цією організацією.

Відповідно до положень статті 113 ЖК УРСР, надаване громадянам у зв`язку з виселенням інше благоустроєне жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати вимогам статті 50 цього Кодексу. Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. Якщо наймач або член сім`ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру.

Згідно з вимогами статті 50 ЖК УРСР, жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя. Не допускається також заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 54 цього Кодексу. Особам похилого віку, а за висновком лікувально-профілактичного закладу також відповідним категоріям інвалідів і хворих на їх прохання жилі приміщення надаються на нижніх поверхах або в будинках з ліфтами.

У відповідності до статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

З огляду на зазначене, цивільні права й обов`язки можуть виникати не тільки з правочинів, а й з адміністративних актів органів місцевого самоврядування.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 24 червня 2008 року № 700, додатком до якого є Договір пайової участі замовників на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Одеси від 30 червня 2012 року, до ТОВ «Спарта» перейшли не тільки відповідні права на будівництво 4-8-поверхового жилого будинку з вбудованими торгово-офісними приміщеннями та підземним паркінгом, а й певні обов`язки щодо здійснення відселення мешканців будинку, що підлягав знесенню, забезпеченню їх ізольованим житлом. Зокрема, обов`язок щодо здійснення відселення ОСОБА_1 з сім'єю.

Як визначено у статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З наведеного вбачається, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше благоустроєне жиле приміщення. Знесення жилого приміщення за рішенням органу місцевого самоврядування з мотивів відведення земельної ділянки державній, кооперативній або іншій громадській організації здійснюється за умови забезпечення організацією його власників новим житлом, що спростовує доводи касаційної скарги.

Таким чином встановивши, що належна позивачу ОСОБА_1 на праві власності квартира у зв`язку з вилученням земельної ділянки з мотивів здійснення будівництва 4-8-поверхового житлового будинку, питання щодо включенням позивача та членів його сім`ї виконавчим комітетом Одеської міської ради до Списку громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 не вирішено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та зобов`язання Виконавчого комітету Одеської міської ради включити позивача та членів його сім`ї до Списку громадян, що підлягають відселенню з житлового будинку по АДРЕСА_2 та зобов`язати ТОВ «Спарта» надати родині ОСОБА_1 , яка складається з п`яти осіб благоустроєні жилі приміщення, що відповідатимуть встановленим санітарним і технічним вимогам.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Чорного Олексія Віталійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Спарта», залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко