Справа№587/2197/19
Провадження №2/592/315/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді Князєва В.Б., за участю секретаря судового засідання Денисенка В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та свої уточнені вимоги мотивує тим, що вона з 1995 року до лютого 2011 року проживала сім`єю з ОСОБА_2 , були з ним пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали за обоюдним погодженням, спільно придбавали необхідні речі. В зареєстрованому шлюбі не перебували. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася спільна дитини - дочка ОСОБА_3 . Батьком дитини вказано ОСОБА_2 . За час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , потім - в будинку по АДРЕСА_2 . Вона зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 з 05.07.2003 і до даного часу. Заощадивши кошти протягом періоду спільного проживання, вона разом з ОСОБА_2 придбали наступне майно: 3/4 частини чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_1 ; однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 ; однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 ; земельну ділянку АДРЕСА_5 , на якій згодом побудували житловий будинок, гараж та ганок. Зазначену нерухомість було оформлено на ОСОБА_2 У 2011 році стосунки між ними погіршувалися. Влітку 2018 року вона, приїхавши у м.Суми, намагалася зайти у квартиру по АДРЕСА_1 , але ОСОБА_2 не надав їй доступу до житла, змінивши замки. Аналогічним чином вона не змогла потрапити й в інше житло. У зв`язку з цим просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 1995 року по лютий 2011 року; визнати 3/4 частини чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , площею 80,75 кв.м, однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , площею 29,92 кв.м, однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , площею 30,68 кв.м, домоволодіння АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 ; виділити їй у власність 3/4 частини чотирикімнатної квартири по АДРЕСА_1 , площею 80,75 кв.м, та однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , площею 30,68 кв.м; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , площею 29,92 кв.м, та домоволодіння АДРЕСА_5 .

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 просив задовольнити частково, а саме визнати факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 1995 по січень 2005 року; визнати 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю; визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 353137,50 грн. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн.; в іншій частині позову відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності; в разі не застосування підстав спливу строку позовної давності відмовити в задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю. Зазначив, що дійсно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в фактичних шлюбних відносинах (без офіційної реєстрації шлюбу) приблизно з 1995 року по січень 2005 року, а не по 2011 рік. В 2004 році ОСОБА_1 виїхала на постійне проживання в Швейцарію, де й мешкає зараз. Щодо чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , то вона дійсно була набута під час шлюбних відносин 27.03.2003 і він не заперечує проти віднесення її до спільного майна та виділення її у власність ОСОБА_1 . Вартість квартири вказана в позовній заяві занижена, тому при визначенні вартості не було досліджено стан квартири. Дійсна ринкова вартість квартири на час розгляду справи складає 941700 грн., тобто вартість частки 3/4 складає 706275 грн. Щодо іншого майна вказаного в позові, то воно не набувалося під час спільного проживання, як чоловіка та жінки, і є особистим майном ОСОБА_2 та не відповідає дійсній вартості на час розгляду справи. Однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана 08.11.2005. Вартість квартири складає 402600 грн. Однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 була придбана 06.03.2009, вартість квартири складає 402600 грн. Житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_5 , не може бути предметом поділу, оскільки житловий будинок будувався в період часу з 2015 року по 2017 рік і право власності на нього, як на об`єкт нерухомого майна було зареєстровано 22.03.2017, вартість земельної ділянки становить 167870 грн. На дату подачі позовної заяви ОСОБА_1 проживає в Швейцарії та одружена. Майно, на яке ОСОБА_1 претендує, було придбане в період часу з 08.11.2005 по 2009 рік. Період часу, який вона просить встановити як режим подружнього життя, з 1995 по лютий 2011, тобто строк позовної давності сплинув в будь-якому разі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знає їх як сусідів. Переїхали вони на АДРЕСА_1 , приблизно в 2003 - 2004 році коли їхній дочці ОСОБА_8 було приблизно 7-8 років. Коли ОСОБА_8 було приблизно 10-11 років ОСОБА_1 почала з дочкою кудись виїжджати. Чи придбавали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно майно їй не відомо. Крім того, що їхня дочка ОСОБА_8 дружила разом з її дочкою їй більше не відомо. Чи кудись виїжджала ОСОБА_1 їй не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він є зятем ОСОБА_1 з 2014 року. В сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2 він почав з`являтися в кінці 2009-2010 року. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в квартирі АДРЕСА_6 . На його думку вони були у сімейних відносинах, бо в них був спільний побут, все було спільне. Тісні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були доки їхня спільна дочка ОСОБА_8 не поїхала навчатися в Швейцарію взимку 2011 року. Коли ОСОБА_1 працювала в Швейцарії, то вона надсилала ОСОБА_2 постійно, раз в 3-4 місяці, грошові кошти (2-3 тисячі франків), за які останній купував квартири. На проєкт будинку в с.Сад Сумського району було потрачено 10 тис дол. США, які ОСОБА_1 надіслала ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що з 1998 року по 1999 рік він познайомився з ОСОБА_1 . Після того, як ОСОБА_1 поїхала у 2004 році в Швейцарію, він її більше ніразу не бачив. ОСОБА_2 є його двоюрідним дядьком. ОСОБА_2 жив своїм життям, а ОСОБА_1 жила своїм. Чи передавала ОСОБА_1 кошти зі Швейцарії ОСОБА_2 він не знає. Починаючи з 2004 року, він часто приїзжав у м.Суми по роботі. Перебуваючи, починаючи з 2001 по 2007 рік, кожний місяць у гостях ОСОБА_2 по АДРЕСА_5, ОСОБА_1 він там не бачив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 познайомилися приблизно в 1998-1999 роках та почали жити у чотирьохкімнатній квартирі на АДРЕСА_10 Після народження дитини ОСОБА_1 відразу поїхала у Швейцарію. Зазначила, що батько ОСОБА_2 постійно збирав кошти, щоб купити квартиру по АДРЕСА_9

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_2 деякий час проживав з ОСОБА_1 , у них народилася спільна дочка, через деякий час ОСОБА_1 поїхала за кордон. З ОСОБА_1 вона познайомилася приблизно в 1999-2000 році. Деякий час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в квартирі по АДРЕСА_5 . Дана квартира була придбана за кошти батька ОСОБА_2 та зареєстрована на ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були разом приблизно з 1999 року по вересень 2005 року, оскільки 16.09.2005 на її весіллі ОСОБА_1 не була присутня. Чи передавала ОСОБА_1 кошти ОСОБА_2 на утримання спільної дочки вона не знає.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьками якої є позивач та відповідач по справі (а.с.13).

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 27.03.2003,- ОСОБА_2 , що діяв від себе особисто та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було придбано квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 80,75 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м, в такому співвідношенні: ОСОБА_2 - 3/4 частки, ОСОБА_3 - 1/4 частка (а.с.117).

Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 08.11.2005,- ОСОБА_2 було придбано квартиру, розташовану в АДРЕСА_3 , загальною площею 29,72 кв.м (а.с.134).

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 06.03.2009,- ОСОБА_2 було придбано однокімнатну квартиру, за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 30,68 кв.м, житловою площею 17,1 кв.м (а.с.134).

Відповідно до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 11.05.2009,- ОСОБА_2 було придбано земельну ділянку під АДРЕСА_5 , площею 0,1000 га, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.173).

До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім`ю, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, як підстави для визнання набутого майна спільною сумісною власністю.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», - розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї не передбачено інше.

У період з 01 квітня 1995 року по 01 січня 2004 року Кодекс про шлюб та сім`ю України не містив положень про порядок врегулювання відносин між особами, які проживали, як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і до набрання законної сили Сімейного кодексу України законодавством не передбачалось встановлення такого факту.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність»,- майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, набуте до 1 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їх спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135сц13.

З матеріалів справи вбачається, що 27.03.2003 ОСОБА_2 , який діяв від себе особисто та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( ОСОБА_2 - 3/4 частки, ОСОБА_3 - 1/4 частка), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та проти чого не заперечував і сам відповідач ОСОБА_2 , що спірна квартира була набута під час шлюбних відносин і останній не проти віднесення її до спільного майна та виділення її у власність ОСОБА_1 .

Оскільки відповідач позов визнав частково, суд приймає визнання позову відповідачем в частині встановлення факту проживання сторін в фактичних шлюбних відносинах з 1995 року по січень 2005 та придбання під час шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , яке на думку суду не суперечить вимогам закону, а тому обставини позову в цій частині не потребують доказування відповідно до ст.82 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 71 СК України,- неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно матеріалів справи, позивач просила визнати за собою право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , які згідно договору купівлі - продажу квартири від 27.03.2004 належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , а також враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 та просив стягнути з ОСОБА_1 353137,50 грн. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн. (а.с.118-129), а тому суд враховуючи вищевикладене вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 353137 грн. 50 коп. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна.

Щодо встановлення позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,- позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України,- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки влітку 2018 року позивач ОСОБА_1 , приїхавши у м.Суми, намагалася зайти до квартири по АДРЕСА_1 , але відповідач ОСОБА_2 не надав їй доступу до житла, змінивши замки, то 16.10.2019, подавши до суду позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, суд вважає, що строк для звернення до суду за захистом своїх прав позивачем пропущений не був.

За приписами частини 2 статті 3 СК України,- сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України,- якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що стаття 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України,- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, вимога позивача про визнання за нею право власності на майно, здобуте під час перебування з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах з лютого 2005 року по лютий 2011 року, а саме: однокімнатної квартири по АДРЕСА_3 , площею 29,92 кв.м, однокімнатної квартири по АДРЕСА_4 , площею 30,68 кв.м, домоволодіння АДРЕСА_5 , спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 ; виділити їй у власність однокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , площею 30,68 кв.м; в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 однокімнатну квартиру по АДРЕСА_3 , площею 29,92 кв.м, та домоволодіння АДРЕСА_5 , є такою, що задоволенню не підлягає. Так, ОСОБА_1 не надано суду доказів, які б підтверджували існування між нею та ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат та набування майна в інтересах сім`ї з періоду часу з лютого 2005 року по лютий 2011 року.

Надана суду позивачем ОСОБА_1 виписка з банківського рахунку (а.с.30-36) не є належним доказом, оскільки остання не містить ні печатки органу яким її видано, ні підтверджує існування між нею та ОСОБА_2 відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету.

Крім того, покази свідків не можна вважати належними, об`єктивними та допустимими доказами для встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю в період з лютого 2005 року по лютий 2011 року та придбання спірного майна.

Так, надані покази свідком ОСОБА_9 суд не приймає до уваги, оскільки останній є заінтересованою особою, а саме зятем позивача ОСОБА_1 , а допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 не стверджувала конкретних фактів та обставин ведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат.

Таким чином, доводи позивача про те, що остання, заощадивши спільні кошти, протягом періоду спільного проживання з лютого 2005 року по лютий 2011 року з ОСОБА_2 придбали нерухоме майно є необґрунтованими та безпідставними.

Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України,- якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2037,36 грн. (353137,50 грн. х 9605 грн. : 2673170 грн.) + 768,40 грн.) за вимогу майнового та немайнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 10, 11 - 13, 76 - 81, 89, 141, 158, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 11, 183, 253, 256, 261, 365, 368 ЦК України, ст. ст. 60, 71, 74 Сімейного кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 1995 року по січень 2005 року.

Визнати 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 кв.м, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири по АДРЕСА_1 , загальною площею 80,75 кв.м, вартістю 706275 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 353137 грн. 50 коп. в якості компенсації за 1/2 частку спільного майна, а саме 3/4 частини чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 706275 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2037 грн. 26 коп. повернення судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 23.06.2020.

Суддя В.Б. Князєв