Справа № 575/142/20
Провадження № 2/575/59/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 р. смт. Велика Писарівка

Великописарівський районний суд Сумської області

в складі: судді В`юник Н.Г.

за участю секретаря Кузьменко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Велика Писарівка цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №б/н від 26 жовтня 2007 року у розмірі 24888,04 гривень та судові витрати в сумі 2102,00 гривень станом на 09 грудня 2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11814,98 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і як наслідок, станом на 09 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 24888,04 гривень, яка складається з: 16709,13 грн - заборгованості за тілом кредита; 2691,06 грн - заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 4064,61 грн нарахована пеня; 250,00 грн штраф (фіксована частина); 1173,24 грн штраф (процентна складова).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки 27 квітня 2020 року сплатив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17000,00 грн, про що надав суду квитанцію. Вважає, що заборгованість ним погашена в повному обсязі.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року ОСОБА_1 заповнив бланк Заяву позичальника ( а.с.21).

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 вносив кошти в рахунок погашення заборгованості, але незначними сумами, внаслідок чого станом на 09 грудня 2019 року утворилася заборгованістьу розмірі 24888,04 грн, яка складається з: 16709,13 грн - заборгованості за тілом кредита; 2691,06 грн - заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 4064,61 грн нарахована пеня; 250,00 грн штраф (фіксована частина); 1173,24 грн штраф (процентна складова) (а.с.20).

Позивачем надано виписку по картковому рахунку, відповідно до якої на рахунок банку сплачено відповідачем заборгованість в розмірі 17000,00 грн (а.с.142-156).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Заяву, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку.

Проте, наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, а тому не може вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідач був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс17.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справ №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 посилання на внутрішні документи банка (правила, положення і т. д.), які не були підписані позичальником як додаток до договору і які містять умови надання, користування банківським кредитом, не мають юридичного значення та юридичних наслідків. Такі документи не є частиною договору і не можуть бути використані судами про визнання умов кредитного договору, зокрема порядку його повернення, оскільки не можливо ідентифікувати, чи саме з цими умовами та правилами погоджувався позичальник, при отриманні банківської карти.

Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи з обслуговування кредитних карт, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 26 жовтня 2007 року з відповідачем, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від заяви позичальника.

У Заяві позичальника від 26 жовтня 2007 року процентна ставка за кредитним договором не зазначена. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив.

До того ж, у Заяві позичальника від 26 жовтня 2007 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит, нарахованої пені та штрафів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані, надані позивачем грошові кошти, в добровільному порядку відповідач повернув в повному обсязі, а саме сплатив кошти на погашення заборгованості в розмірі 17000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 27.04.2020 (а.с.69), суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Оскільки сума заборгованості за кредитним договором сплачена відповідачем після звернення позивача до суду, тому на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача належить стягнути понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, враховуючи суму заборгованості за тілом кредита 16709,13 грн, яка б підлягала стягненню, в розмірі 1411,22 гривень.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 60, 81, 82, 83, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.207, 526, 611, 625, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» в особі представника Гребенюка Олександра Сергійовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Яблучне Великописарівського району Сумської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул.Грушевського, б.1Д, , рах.№ НОМЕР_2 , МФО 305299) судові витрати в сумі 1411,22 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.354 ЦПК України (процесуальні строки щодо апеляційного оскарження) продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Великописарівський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 30 червня 2020 року.

Суддя Н.Г. В`юник