Справа № 369/9991/19
Провадження № 2/369/292/20
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Дубас Т.В.,
за участю секретаря Мазурик Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.
Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником 1/2 частини житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини вищевказаного будинку є ОСОБА_2 .
22.02.2019 приблизно о 00:44 год. сталася пожежа в частині будинку під № 187, що належить саме ОСОБА_2 .
Відповідно до акту про пожежу від 22.02.2019 пожежа виникла в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , а ймовірною причиною пожежі стало коротке замикання електричної мережі.
Згідно з висновком Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій дослідно-випробувальної лабораторії 5го державного пожежно-рятувального загону головного управління ДСНС України в Київській області № 7/В/25.03.2019 по дослідженню причини пожежі, що виникла 22.02.2019 в приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що «ймовірною причиною пожежі в приватному житловому будинку могло стати виникнення горіння від теплових проявів електричної енергії у результаті виникнення великих перехідних опорів в місцях з`єднання електричних проводів скруткою».
Позивач зазначає, що внаслідок пожежі вигоріла фактично вся її частина житлового будинку площею 52,8 м2, а саме покрівля будинку, внутрішні перекриття, житлова кімната, пошкоджені вікна та ін.
Враховуючи те, що загоряння сталося саме з вини відповідача, позивач просила суд стягнути з нього на її користь 253 926,00 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2019 було відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання у справі.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2019 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2019 було частково задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на будинок АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо будинку АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , до набрання рішенням законної сили.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.03.2020 було витребувано з КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» інформацію щодо власника будинку АДРЕСА_2 .
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача звернувся до суду з клопотанням, де просив суд розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки та позицію щодо позову суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.1991 є власником Ѕ частини житлового будинку, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .
Власником іншої 1/2 частини вищевказаного будинку є ОСОБА_2 .
22.02.2019 приблизно о 00:44 год. сталася пожежа в частині будинку під № 187, що знаходиться у користуванні саме ОСОБА_2 .
З акту про пожежу, складеного Комісією у складі провідного інспектора Києво-Святошинського районного РВ ГУ ДСНС України в Київській області майора служби цивільного Вербицького Сергія Сергійовича від 22.02.2019 вбачається, що пожежа виникла в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_2 , а ймовірною причиною пожежі стало коротке замикання електричної мережі.
Згідно з висновком Державної служби України з питань надзвичайних ситуацій дослідно-випробувальної лабораторії 5го державного пожежно-рятувального загону головного управління ДСНС України в Київській області № 7/В/25.03.2019 по дослідженню причини пожежі, що виникла 22.02.2019 в приватному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що «ймовірною причиною пожежі в приватному житловому будинку могло стати виникнення горіння від теплових проявів електричної енергії у результаті виникнення великих перехідних опорів в місцях з`єднання електричних проводів скруткою».
У подальшому на замовлення позивача ТОВ «Укрекспертза-Центр» було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку житлового будинку, завданого внаслідок пожежі, відповідно до якого сумарна вартість збитків становить 253 926,00 грн.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права й обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
З урахуванням положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Частиною 4 ст. 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.
Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. За наявності її вини.
Відповідно до ст. 10 ЖК України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилим приміщенням, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства.
У відповідності до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання.
За рекомендаціями, викладеними у п. 2 постанови Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій особи, яка заподіяла шкоду.
Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 за № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визнає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Всі негативні моральні, психічні переживання і негативні емоції негативно впливають на стан здоров`я будь-якої людини, зокрема на стан здоров`я позивача.
Будинок за адресою АДРЕСА_1 , в якому відбулась пожежа, є об`єктом спільної часткової власності. Однак з акту про пожежу від 22.02.2019 року вбачається, що ймовірною причиною пожежі стало коротке замикання електричної мережі та відбулось саме в частині будинку, що належить відповідачу, що не оспорювалось та не спростовувалось відповідачем.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законодавством України принципів змагальності й диспозитивності саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Таким чином суд вважає доведеними вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 матеріальних збитків, завданих пожежею, які складають 253 926,00 грн., що підтверджено звітом про оцінку вартості матеріального збитку, та констатує, що такі вимоги жодним чином не спростовані відповідачем.
З огляду на зазначене та вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України суд приходить до висновку, що пожежею, що виникла з вини відповідача, позивачеві внаслідок пошкодження її майна дійсно була спричинена моральна шкода.
Відповідач в добровільному порядку не вжив ніяких заходів для вирішення питання про відшкодування завданої позивачу шкоди, проявив байдужість до стану будинку взагалі, чим змусив позивача звертатися до суду та захищати своїх права в судовому порядку.
Проте суд вважає, що позивачем заявлено вимоги по стягненню моральної шкоди, не співмірні з дійсними переживаннями позивача, оскільки на момент пожежі позивач та його сім`я не перебували в пошкодженому будинку, цей будинок не є їхнім єдиним житлом, будинок не був повністю знищений, а до моменту виникнення пожежі його знос вже становив значний відсоток.
А тому з урахуванням принципів розумності та справедливості суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди.
У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, у порядку ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам та відповідно до наявних у справі квитанцій, а саме: у розмірі 2 639,26 грн. (2 539,26 грн. + 100,00 грн.).
З урахуванням зазначеного та рекомендацій, викладених у постановах Пленуми Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 та «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 за № 4, відповідно до ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 319, 322, 1166, 1167 ЦК України, ст. 10 ЖК України, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 19, 23, 28, 81, 141, 259, 263-268, 280-282, 352, 354ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 253 926,00 грн. (двісті п`ятдесят три тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень 00 копійок) відшкодування матеріальних збитків.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 2 639,26 грн. (двох тисяч шестисот тридцяти дев`яти гривень двадцяти шести копійок).
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Т.В.Дубас