Справа № 635/8959/20
Провадження № 6/635/39/2020
УХВАЛА

19 червня 2020 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Літінської Г.В.

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , стягувач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк», заінтересована особа Міський відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню , -

встановив:

До Харківського районного суду Харківської області звернулась ОСОБА_1 із заявою в якій просила визнати виконавчий документ - виконавчийнапис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 14 вересня 2016 року про стягнення з неї на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», грошових коштів у сумі 101 806,66 грн., таким що не підлягає виконанню та стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнутих коштів за виконавчим провадженням № 53906049 від 11.05.2017 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.07.2006 року ЗАТ КБ «Приват банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк), було надано ОСОБА_1 споживчий кредит № DNH4KS20881176, за яким остання отримала у позику 7 500,00 грн.

В зв`язку з існуючою заборгованістю по сплаті кредиту Банк звернувся до Харківського районного суду із заявою в порядку ст. 526 ЦК України про видачу судового наказу від 11.02.2009 року № 2-н-139/09, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у сумі 15 267,77 грн. , 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та судовий збір у розмірі 76,34 грн., що, який 02.04.2012 року було передано на примусове виконання до ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області ВП№30684933.

Не дивлячись на те, що за вказаним договором стягнення відбулось і виконавчий документ (судовий наказ від 11.02.2009 року) вже перебував на примусовому виконанні у ВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області, Банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., яким 14.09.2016 року, за тими ж правовідносинами між тими ж сторонами було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку за період з липня 2006 року по липень 2016 року заборгованість у сумі 101 806,66 грн., який також пред`явлено на примусове виконання та перебуває на виконані у Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виконавче провадження № 53906049 від 11.05.2017 року.

На підставі приписів ст. 61 Конституції України, ст. 8 ЦК України, ст. 432 ЦПК України щодо недопустимості повторної відповідальності з виконання зобов`язань за одним і тим же договором, застосовуючи аналогію закону просила задовольнити її заяву.

Представником заявника адвокатом Агаєвою С.М. до канцелярії суду подано заяву в якій просила задовольнити заяву ОСОБА_1 в повному обсязі та справу розглянути за їх відсутності за наявними в справі доказами.

Представник стягувача - Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, заперечень на вказану заяву до суду не надав, про час та місце слухання справи повідомлено належним чином, причини не явки до суду не повідомив.

Представником міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину ГТУЮ у Харківській області подано до канцелярії суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, проти заявлених боржником вимог не заперечували, надали до суду належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого документу.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно ч. 4 ст. 432 ЦПК України якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у 2006 року між ЗАТ КБ «Приват банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк), та ОСОБА_1 було укладено споживчий кредит № DNH4KS20881176, за яким остання отримала у позику 7 500,00 грн.

За зверненням Банку 11.02.2009 року Харківським районним судом Харківської області видано судовий наказ № 2-н-139/09про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у сумі 15 267,77 грн. , 15,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та судовий збір у розмірі 76,34 грн.

02.04.2012 року судовий наказ направлено на примусове виконання доВДВС Харківського районного управління юстиції Харківської області, виконавче провадження ВП№30684933 яке було закінчено.

Судом також встановлено, що у 2016 році Банк звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., яким 14.09.2016 року, за тими ж правовідносинами між тими ж сторонами, яким було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку за період з липня 2006 року по липень 2016 року заборгованість у сумі 101 806,66 грн., який також пред`явлено на примусове виконання та перебуває на виконані у Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області, виконавче провадження № 53906049 від 11.05.2017 року, виконання за яким триває.

Ухвалою суду від 31.01.2020 року з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» було витребувано інформацію щодо укладених між банком та ОСОБА_2 кредитних договорів, у тому числі непогашених в період з 2006 по 2016 роки.

Згідно з отриманої від банку інформації від 23.03.2020 року № 20 1000/7-20200214/2646, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОПП НОМЕР_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено два договори споживчий кредит від 23.09.2004 року HAA0RK04140045, який погашено 22.09.2006 р.; споживчий кредит від 11.07. 2006 року № DNH4KS20881176 заборгованість за яким складає 182716,84 грн. Саме за цим договором було вчинено виконавчий напис нотаріуса, в якому зазначено заборгованість за тілом кредиту що складає 7 202,45 грн. Таким чином, дійсно підтверджується твердження заявника, що заборгованість перед Банком з 2006 року існувала лише за одним споживчим кредитом - DNH4KS20881176 від 2006 року, яка була стягнута з ОСОБА_1 у 2009 році судовим наказом, виданим Харківським районним судом Харківської області у справі № 2-н-139/09 від 25.02.2009 року, виконавче провадження за яким на момент звернення із заявою закінчено.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився в безспірності грошових вимог боржника ОСОБА_1 перед Банком, чим допустив подвійне стягнення за одними і тими ж правовідносинами - кредитом № DNH4KS20881176 від 2006 року. Вказана обставина підтверджується інформацією з Банкунаданої листом від 23.03.2020 року № 20 1000/7-20200214/2646, зареєстрованого 02.04.2020 року, відповідно до якого між Банком та Коробською протягом 2006-2016 року було укладено лише один споживчий кредит DNH4KS20881176 від 2006 року, за яким нараховується заборгованість; судовим наказом, виданим Харківським районним судом Харківської області у справі № 2-н-139/09 від 25.02.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості у сумі 15267 грн.; виконавчим написом приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., від 14.09.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банкуневиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № DNH4KS20881176 від 11.07.2006 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 29.07.2016 року грошових коштів у сумі 101 806,66 грн.; матеріалами виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса.

Стаття 61 Конституції України передбачає однозначний принцип «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення», і це стосується не тільки кримінальної чи адміністративної відповідальності, а і цивільної. Поступово цей конституційний принцип, як норма прямої дії, став застосуватись судами на вищому рівні у спорах між позичальниками та кредиторами. Зокрема, 21 жовтня 2015р. у справі №6-2003цс15 Верховний Суд України підкреслив неможливість притягнення позичальника за порушення грошового зобов`язання до подвійної цивільної відповідальність.

Відповідно до правової позиції, висловленої у Постанові ВС КЦС від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-цВС підкреслив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту. В даному випадку вказаною вимогою є звернення Банку у 2009 році до суду про видачу судового наказу, за яким відбувалось примусове стягнення боргу.

З метою недопущення подвійного стягнення за кредитними правовідносинами споживчим кредитом № № DNH4KS20881176 від 2006 року між Банком та позичальником ОСОБА_1 , стягнення за яким вже відбулось за судовим наказом № 2-н-139/09 від 25.02.2009 року, виданим Харківським районним судом Харківської області в межах виконавчого провадження № 30684933, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись приписами ст. 432 ЦПК України, -

постановив:

заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати виконавчий документ виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. від 14 вересня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місце знаходження якого: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, будинок №50, невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № DNH4KS20881176 від 11.07.2006 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 29.07.2016 року грошових коштів у сумі 101 806,66 грн., таким що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти за виконавчим провадженням № 53906049 від 11.05.2017 року.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повної ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя Назаренко О.В.