Ухвала

26 червня 2020 року

м. Київ

справа № 205/3009/16-ц

провадження № 61-8163ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2020 року (згідно поштового штемпеля на конверті) Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(далі - АТ КБ «ПриватБанк») подало до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статті 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 27 травня 2020 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху, надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, зокрема зазначити у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України, надати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

У червні 2020 року засобами поштового зв`язку позивач АТ КБ «ПриватБанк» на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27 травня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху надіслав заяву, у якій підставою касаційного оскарження вказує пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

За змістом вказаних статей ЦПК України в касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та/або постанову апеляційного суду, ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, повинно бути наведене обґрунтування з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права з обов`язковим зазначенням відповідного пункту частини другої статті 389 ЦПК України, як підстави касаційного оскарження.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, позивач не зазначив щодо застосування яких конкретно норм права відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах. Отже, недоліки касаційної скарги не усунуто, подана касаційна скарга не містить обов`язкових конкретних підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Оскільки у встановлений судом строк та станом на 26 червня 2020року вимоги ухвали Верховного Суду від 27 травня 2020 року не виконані, касаційну скаргу належить визнати неподаною та повернути скаржникові на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним визнати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук