Справа № 562/4033/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"23" червня 2020 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и в :

У поданій заяві позивач просить визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом права спільно сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з визначенням часток по1/2 за кожним із них.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що з 24 квітня 1987 року по 06 лютого 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Під час шлюбу в 1994 році ними побудовано житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який у 2002 році зареєстровано за відповідачем. Проте, відповідно до ст.60 СК України набуте під час шлюбу майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, частки яких згідно ст.70 СК України, ст.372 ЦК України у разі поділу майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або законом.

Відзив на позов відповідач не подавав.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданого позивачем клопотання позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу без її участі. За таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення по справі на підставі наявних доказів.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Установлено, що сторони з 24 квітня 1987 року по 06 лютого 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого подружжям набуто у власність спірне домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Із свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, виданого виконкомом Спасівської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області на підставі рішення №145 від 29 листопада 2002 року та зареєстрованого в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації 11 грудня 2002 року, власником вказаного домоволодіння на праві приватної власності є ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік згідно ч.1 ст.63 СК України мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною ч.1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (ч.1 ст.71 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у ч.1 ст.70СК України.

Спірне нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу, а тому є їхньою спільною сумісною власністю.

З роз`яснень, які містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, вбачається, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Ураховуючи те, що позивачем не ставиться питання про поділ будинковолодіння в натурі чи отримання грошової компенсації за свою частку, то спірне домоволодіння необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя з визначенням рівних часток.

З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволеню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 280-284, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати домоволодіння по АДРЕСА_1 об`єктом права спільно сумісної власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній), визначивши за кожним із них по Ѕ частці вказаного домоволодіння.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією ЦПК України (п.15.5 «Перехідних положень»).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: