Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Скаб В.О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби, третя особа на стороні відповідача Головне управління Державної Казначейської служби України у Львівській області про стягнення заподіяної моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог.

17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Західного офісу Держаудитслужби, за участю третьої особи Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області в якому просить стягнути з Західного офісу Держаудитслужби на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень.

В обґрунтування даного позову вказує на те, що він працює в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області на посаді заступника начальника юридичного відділу. В період з 26.04.2019 по 14.06.2019 працівниками відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби Тернопільської області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області за період з 01.01.2017 по 31.03.2019. Вважає, що під час проведення вказаної ревізії головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Косовським В.Т. допущено перевищення визначених законодавством України повноважень, що потягло розголошення особистих даних відносно нього (медичний діагноз) і як наслідок заподіяно йому моральної шкоди. Просить позов задовольнити.

Рух справи в суді.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23 січня 2020 року цивільну справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 18 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позиції сторін у справі.

24 березня 2020 року представник третьої особи Головного управління Державної Казначейської служби України у Львівській області Стегній А. подав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивач повинен обгрунтувати, та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також зазначає, що позивач повинен надати суду обґрунтований розрахунок суми, яку він просить стягнути, проте зроблено не було. А тому у зв`язку із відсутністю належних доказів завдання моральної шкоди, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

24 березня 2020 року представник відповідача Західного офісу Держаудитслужби Стефанів І. подав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що проводячи ревізію в Управлінні Фонду та в процесі ревізії зустрічну звірку в Хмельницькій обласній лікарні, відповідач відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом №2939-ХІІ, Положенням №43, Порядком №550 з врахуванням правових норм та порушення прав позивача не здійснював, відповідно, вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, зазначає, що обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач, зокрема, висловлює свою незгоду з актом ревізії від 21.06.2019 №04-22/4 та вимогою від 25.07.2019 №13-19-04-13/3874-2019 (з терміном виконання вимоги до 30.08.2019), який йому не вручався, а як передбачено п.39 Порядку №550, п.7 чт.10 Закону №2939-ХІІ керівнику Управління Фонду. При цьому, Управлінням Фонду ні акт ревізії, ні вимоги в судовому чи іншому порядку не оскаржувались. Вказанні документи є законним, не оскарженими та не спростованими в установленому законом порядку. Просить в задоволенні позову відмовити.

17 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив, згідно якого зазначає, що отримавши відзив на позовну заяву, вважає, що викладені в ньому обставини справи не ґрунтуються на нормах законодавства України та не спростовують викладені в позовній заяві факти, які свідчать про неправомірність дій зі сторони відповідача, внаслідок яких заподіяно моральну шкоду. Звертає увагу на те, що відповідач на свій розсуд тлумачить положення ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ та у зв`язку з цим необґрунтовано розширює свої повноваження щодо правомірності проведення зустрічної перевірки в Хмельницькій обласній лікарні. Також, зазначає, що діючим законодавством України не встановлено обмежень на виконання працівниками своїх посадових обов`язків під час перебування на листку непрацездатності. Єдиним обмеженням є недопущення з боку роботодавця здійснення подвійного нарахування в цей період по листку непрацездатності та заробітної плати працівникам. Просить позов задовольнити.

28 квітня 2020 року представник відповідача Західного офісу Державудитслужби Стефанів І. подав заперечення на відповідь на позовну заяву, згідно яких зазначає, що Західним офісом Державудитслужби моральна шкода ОСОБА_1 не спричинялася, обставини, на які покликається позивач, не вважаються моральною шкодою, а позов є безпідставним.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення викладенні у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником відповідача відсутня, оскільки надіслано відзив на позовну заяву, а відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відтак, суд вважає причини неявки представника третьої особи неповажними. Є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень представником третьої особи відсутня, відтак, суд вважає можливим проводити судове засідання та винести рішення по справі у відсутності зазначеного представника.

Позиція суду.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Вислухавши сторони, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволені позову, виходячи з наступних міркувань.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , працює в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області на посаді заступника начальника юридичного відділу, що підтверджується наказом №105-к від 29.03.2018 року (а.с.9).

07 травня 2019 року заступником начальника Західного офісу Держаудитслужби Марценюк А. скеровано запит Хмельницькій обласній лікарні про надання інформації стосовно працівників Фонду, які перебували на стаціонарному лікуванні за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 (а.с.10).

15 травня 2019 року головним лікарем Хмельницької обласної лікарні Флаксемберг А.С. надано інформацію стосовно працівників Фонду соціального страхування в Хмельницькій області, зокрема ОСОБА_1 (а.с.11).

29 травня 2019 року Управлінням західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області складено довідку №04-20-2019 зустрічної звірки документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків із Хмельницькою обласною лікарнею для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області за період з 01.01.2017 ро 31.03.2019 (а.с.12-13).

03 червня 2019 року головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Косовською В.Т. скеровано вимогу начальнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області Кіндзерському С.А. про надання підписаного письмового розрахунку переплати заробітної плати працівника, зокрема ОСОБА_1 , за період перебування їх на стаціонарному лікуванні в лікарні за поданою формою до 04.06.2019 до10.00 год. (а.с14).

22 липня 2019 року начальнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області Кіндзерському С.А. скеровано висновок на заперечення до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області за період з 01.01.2017 по 31.03.2019, який розглянуто 19.07.2019 (а.с.16-23).

25 липня 2019 року заступником начальника управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Шкляр Г. скеровано лист начальнику Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області Кіндзерському С.А. щодо усунення виявлених порушень законодавства (а.с.25).

20 серпня 2019 року ОСОБА_1 сплачено на рахунок Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Хмельницькій області, кошти в сумі 3 940,78 грн., призначення: з поверненням згідно акту перевірки кошти по зарплаті 3 253,14 грн., ЄСВ 687,64 грн. за 2017-2018 рік від ОСОБА_1 (а.с.26).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, визначені ст. 1173 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює органи державної влади або місцевого самоврядування, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першої ст. 1173 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Пунктом 5 цієї Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті другою Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні. Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

На підставі ст.ст.4, 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області (структурним підрозділом Західного офісу Держаудитслужби) проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області за період з 01.01.2017 по 31.03.2019.

Статтею десятою Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, передбачено, що органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); одержувати від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, інших юридичних осіб та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань; проводити на підприємствах, в установах та організаціях зустрічні звірки з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку підприємства, установи та організації, що контролюється.

Згідно ч.4 ст. 19 Закону України «Про захист персональних даних», органи державної влади та органи місцевого самоврядування мають право на безперешкодний і безоплатний доступ до персональних даних відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», п.2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами №550, інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, зокрема, тим, що головним державним фінансовим інспектором відділу контролю у соціальній галузі та сфері культури Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області Косовським В.Т. під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області за період з 01.01.2017 по 31.03.2019 допущено перевищення визначених законодавством України повноважень, що потягло розголошення особистих даних відносно позивача, а саме медичний діагноз, і як наслідок заподіяло йому майнової шкоди.

Однак, судом встановлено, що акт ревізії від 21.06.2019 №04-22/4 та вимогою від 25.07.2019 №13-19-04-13/3874-2019, Управлінням Фонду чи позивачем в судовому чи іншому порядку не оскаржувались. Управління Фонду мало достатньо часу для використання свого права на оскарження результатів інспектування (ревізії), однак вирішило ним не скористатись.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач на виконання вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області повернув на рахунок Управління Фонду, кошти в сумі 3 940,78 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 20.08.2019, що вказує на те, що позивач в повному обсязі погодився із даною вимогою.

Суд зазначає, що проводячи ревізію в Управлінні Фонду та в процесі ревізії зустрічну звірку в Хмельницькій обласній лікарні, відповідач відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 року №2939-ХІІ, Положенням №43, Порядком №550 та порушення прав позивача не здійснював, відповідно вимоги про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому Західним офісом Держаудитслужби моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Виходячи з вищезазначеного, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Висновки за результатами розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та їх зміст, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, є необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Західного офісу Держаудитслужби, третя особа на стороні відповідача Головне управління Державної Казначейської служби України у Львівській області про стягнення заподіяної моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.06.2020 року.

Суддя Волоско І.Р.