Справа № 642/552/20
Провадження № 2-о/642/33/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.

за участю секретаря Шаповал Д.В.

учасників справи:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Коваленко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у м. Харкові про встановлення факту постійного проживання на території України, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку окремого провадження із заявою, у якій просила встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, Україна, у неповнолітньому віці в Україні за станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, Україна, у неповнолітньому віці в Україні за станом на ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харків Української РСР, де провів все дитинство та юність. Його мати, ОСОБА_3 , у період з 02.08.1883 р. по 1988 рік була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала разом з ним. Особистого житла його родина не мала, тому мати разом з ним житло винаймала, що призвело до неодноразової переміни місця проживання. Крім того, його мати у період приблизно 1987-1993 роки працювала комірницею на заводі «Електромашина» разом з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Оскільки між жінками склалися теплі дружні стосунки, ОСОБА_5 стала хресною для нього та він зростав на її очах. Наприкінці 80-х років мати почала жити цивільним шлюбом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який замінив йому батька. Також заявник зазначив, що до дитячого садка він не ходив, тому задокументований лише його шкільний період, а до школи він був зарахований у 1992 році та навчався до 2000 року. У цей період він з матір`ю та молодшими братом та сестрою проживав у крейдованому приватному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Територію України він ніколи не покидав, з міста Харків вперше виїхав до Донецької області аж після закінчення школи, у 2004 році. Однак, фактично позбавлений материнського піклування, а також, втративши свідоцтво про своє народження, він не мав змоги вчасно документуватися паспортом громадянина України. Відсутність свідоцтва про народження також стала однією з причин, чому він у 2004 році вирушив на пошуки матері. Всі зазначені факти та обставини, зокрема те, що за станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року заявник, який був на той час неповнолітнім, постійно проживав разом зі своєю матір`ю у місті Харкові, можуть підтвердити лише свідки.

Від встановлення факту проживання заявника в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Отже, встановлення даного факту необхідне для підтвердження належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року вищевказану заяву було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків.

14 лютого 2020 року на адресу Ленінського районного суду м. Харкова надійшла заява представника заявника про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

У травні 2020 року представник Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у м. Харкові Коваленко М.В. надала письмові заперечення з приводу заяви ОСОБА_1 (а.с. 55-56).

У письмових запереченнях представник зазначила, що заявник звернувся до органів міграційної служби для отримання паспорту громадянина України - Держави, де він народився та прожив все життя. В ході спілкування з представниками органів Державної міграційної служби заявникові було усно повідомлено про положення Указу Президента № 215/01 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». На теперішній час опитані свідки за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 . Однак, свідчення останніх не підвереджують факт проживання заявника. Та є необхідність допитати інших свідків, які дійсно підтримували стосунки з заявником та надали свідчення щодо проживання заявника на території України на 24.08.1991 року. Таким чином, після допиту інших свідків, які підтвердять факт проживання заявника на території України на зазначену дату, проти задоволення заяви ОСОБА_1 міграційна служба не буде заперечувати.

В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Желанова О.Б. підтримали заяву, посилаючись на обставини, викладені у ній.

Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у м. Харкові Коваленко М.В. у судовому засіданні поклалася на розсуд суду, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він є не рідним батьком заявника ОСОБА_1 З 1986 року почав жити разом з ОСОБА_8 та її сином ОСОБА_9 заявником по справі, якого виховув як сина. Мешкали вони у м. Харкові, свого житла у них не було, тому проживала на квартирах, які винаймали, адреси реєстрації у ОСОБА_9 та його матері не було. Йому відомо, що ОСОБА_1 з 1992 по 2000 роки навчався у загальноосвітній школі № 57 у м. Харкові. З 2000 року з ОСОБА_8 він не проживає та не підтримує стосунків. Вікторія мешкає у м. Горлівка. Із заявником він підтримує стосунки протягом трьох останніх років, коли заявник повернувся до м. Харкова. Свідок зазначив також, що у період з 1990 по 1992 роки ОСОБА_10 за межі України не виїзджав.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що у період з 1988 по 1990 роки вона працювала разом з матір`ю заявника ОСОБА_8 та вони були подругами. Також зазначила, що вона є хресною ОСОБА_9 . Після 1991 року з ОСОБА_11 спілкувались рідко, однак продовжували спілкуватись, їздили один до одного у гості. Їй відомо, що власного житла ОСОБА_11 не мала, проживала разом з сином ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вітчимом ОСОБА_9 у квартирах, які винаймали. Їй також було відомо, що ОСОБА_9 навчався та закінчив школу у м. Харкові. Свідок зазначила також, що вона не знає, чи виїзджав за межі ОСОБА_12 у період з 1990 по 1991 роки.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що він є другом батьків заявника та відповідно другом самого заявника ОСОБА_1 З ОСОБА_6 він познайомився на роботі. У період з 1990 по 1991 року родина, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 проживала в районі Павлового Поля у квартирі, яку винаймали, оскільки свого житла не було. У вказаний період вони часто спілкувались - один раз на тиждень та в зазначений період ОСОБА_9 за межі України не виїжджав.

Заслухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи, а також свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 05 червня 2019 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 386 (а.с. 7).

Згідно довідки № 164 від 26.03.2013, виданої директором школи Харківської загальноосвітньої школи I- III ступенів № 57 Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчався у період з 1992 року по 2000 рік (1-9 класи) та отримав свідоцтво про базову загальну середню освіту НОМЕР_2 , що також підтверджується Свідоцтвом про базову загальну середню освіту (а.с. 9-10).

Згідно довідки про звільнення серії ДОН № 12470 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 10.03.2004 по 09.09.2011 року, звідки звільнений по закінченню терміну покарання (а.с. 8).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до ІНФОРМАЦІЯ_2 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень». Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та вищезазначеного Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Згідно статті 1 Закону України «Про громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24.08.1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Окрім того, згідно п. 44 Розділу ІІ Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006), у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991(13.11.1991).

Відповідно до частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2статті 77 ЦПК України).

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1, 6 статті 81 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .

Показання вищевказаних свідків не можуть вважатися достатніми доказами для встановлення факту постійного проживання заявника на території України у період з 1990 по 1991 роки. При цьому суд бере до уваги, що предметом доказування у даній справі є обставини майже тридцятирічної давнини і достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Крім того, у судовому засіданні представник заявника просила звернути увагу суду на те, що згідно даних за інформацією органів слідства та за вироком Харківського апеляційного суду від 16.01.2020 встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, тобто висновок про громаднство був зроблений виключно на підставі біографічних даних.

Суд не приймає до уваги вказаний вирок, оскільки вироком суду не може встановлюватись громадянство.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявником беззаперечно не доведено факту постійного, безперервного проживання на законних підставах на території України за станом на 24 серпня 1991 року та за станом на 13 листопада 1991 року, враховуючи зокрема і тривалий строк (30 років), який минув з того часу, у зв`язку з чим у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 13, 76-81, 258, 259, 268, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_10 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у м. Харкові про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Повний текст рішення складено 09 червня 2020 року.

Суддя В.В. Вікторов