гСправа № 358/1821/19 Провадження № 2/358/119/20
12 червня 2020 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі: головуючого судді Корбута В.М., за участю секретаря судового засідання Ведмеденко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуслав у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, в порядку суброгації,
25.01.2019 року між ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" та ТОВ "Маркс.Капітал" було укладено Договір про надання фінансових послуг факторингу №01-25.01.2019 від 25.01.2019р. щодо придбання права вимоги за грошовими зобов`язаннями, які виникли, згідно Акту від 05.05.2019 року до Договору №01-25.01.2019 від 25.01.2019р. у ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" до відповідача. Позивач направив відповідачу повідомлення про зміну кредитора № б/н. від 19.11.2019 року. Станом на день подачі позовної заяви вимоги з боку відповідача не виконані.
Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення осіб за наявними у справі матеріалами. Позивач підтримує вимоги в повному обсязі і не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.52).
Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 лютого 2020 року. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву та встановлено строк (а.с.58).
28 січня 2020 року до суду звернувся представник позивача із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення та просив позов задовольнити, та розглянути справу без його участі за наявними матеріалами доданими до позовної заяви (а.с.62).
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 04.02.2019 року, 11.03.2020 року, 07.05.2020 року та 12.06.2020 року не з`явився, не дивлячись на те, що належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справу (а.с.61, 69, 71, 74, 79). Про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача, шляхом постановлення заочного рішення.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи вищевказане, суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, відзив на позовну заяву не надав, тому, при відсутності заперечень зі сторони представника позивача, суд вирішує справу на підставі наявних в ній матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до таких висновків.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77-80 ЦПК України, докази мають бути належними, допустимими, достовірними, а їй сукупність достатньою.
Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України за N 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення" (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України N 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частин першої, другої статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
У позовній заяві уповноваженим представником позивача висловлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.
Заявляючи відповідно до вимог частини третьої статті 211 ЦПК України, клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояснення та додаткові докази або ж заявити клопотання.
Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування відповідно до вимог статті 82 ЦПК України саме позивача.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
В силу статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (стаття 95 ЦПК України).
Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Завірення копії будь-яким іншим чином, не у відповідності із зазначеним ДСТУ 4163-2003, тягне за собою визнання доказів, що містяться в ньому, недопустимими.
Таким чином, письмові докази подаються суду в оригіналі або належним чином завіреній копії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 904/8549/17 та постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 810/719/18.
Судом встановлено, що представник позивача на обґрунтування позовних вимог надав до позовної заяви ксерокопії (фотокопії) Договору про надання фінансових послуг факторингу №01-25.01.2019 від 25.01.2019року, акт здачі-приймання від 05.05.2019 року, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2017 року, Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспортного транспорту "ОСАГО+" від 22.12.2016 року, страховий акт від 25.01.2018 року, розрахунок страхового відшкодування до страхового акту, платіжне доручення №904 від 21.03.2018 року, заяву про страховий випадок від 01.11.2017 року, звіт №280 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу з додатками, які належним чином не засвідчені, тому до уваги судом не приймаються, оскільки є не допустимими доказами.
Із змісту позовної заяви вбачається, що:- «27.10.2017 року мало місце ДТП за участю транспортних засобів: "Богдан" д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . На момент ДТП автомобіль Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" відповідно до Договору добровільного комбінованого страхування наземного транспортного транспорту "ОСАГО+" №04-1.0054275.0001 від 22.12.2016 року (далі-Договір)».
Однак, з неналежно засвідченої копії Договору №04-1.0054275.0001 від 22.12.2016 року (а.с.20-22) вбачається, що згідно умов цього Договору застраховано автомобіль марки Опель д.н.з. НОМЕР_3 , страхувальником якого є ОСОБА_4 , а не автомобіль Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_2 27.10.2017 року потрапив в ДТП.
З решти доданих до позову документів, а саме: неналежно засвідчених копій страхового акту від 25.01.2018 року (а.с. 23), розрахунку страхового відшкодування до страхового акту (а.с.24), заяви про страховий випадок від 01.11.2017 року (а.с.26, 27) та вимоги про виплату страхового відшкодування від 22.03.2018 року (а.с.46) вбачається, що між ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного комбінованого страхування наземного транспортного транспорту "ОСАГО+" №04-1.0049943.0001 від 24.11.2016 року, який не додано до позову.
Згідно пунктів 4.1., 4.2. Договору про надання фінансових послуг факторингу №01-25.01.2019 від 25.01.2019 року укладеного між ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" та ТОВ "Маркс.Капітал" вбачається, що за передані права Регресних вимог до Боржників Фактор сплачує Клієнту грошові кошти в сумі, визначений Переліками переданих Регресних вимог, укладених на виконання цього Договору та у строк, вказаний у відповідному Переліку переданих вимог Регресних вимог. Суми сплачуються без ПДВ.
Зазначена в п. 4.1. сума сплачується Фактором шляхом перерахування коштів на рахунок Клієнта (а.с.14).
Однак, твердження представника позивача, які зазначені в позовній заяві, про те, що на підставі Договору про надання фінансових послуг факторингу №01-25.01.2019 від 25.01.2019 року, позивач - ТОВ "Маркс.Капітал" придбав у ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" право вимоги за грошовими зобов`язаннями, як страховика, в тому числі і відносно відповідача не підтвердженні належним чином, оскільки до матеріалів справи не надано платіжний документ про сплату коштів на рахунок ПрАТ "СК "Саламандра-Україна" в сумі, яка повинна бути визначена в Додатку № 1 до цього Договору, але не визначена (а.с.15).
Аналізуючи подані представником позивача докази в сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, в порядку суброгації, слід відмовити в повному обсязі.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то у відповідності до пункту 2 частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати по справі залишити за позивачем.
Керуючись статтями 2,4,10,12,13, 76-81, 83, 89, 141, 247, 258, 259,, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо - транспортної пригоди, в порядку суброгації - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії тексту повного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Текст повного рішення виготовлено 23 червня 2020 року.

Головуючий: суддя В. М. Корбут