Провадження № 22-ц/812/994/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/8810/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Кушнірової Т.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів

за апеляційними скаргами

представника відповідача ОСОБА_2 -

адвоката Проніної Ольги Олександрівни

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 13 березня 2020 року суддею Гуденко О.А. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 23 березня 2020 року), а також додаткове рішення того ж суду від 23 квітня 2020 року,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позивачка зазначала, що судовими рішеннями з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 550 грн. на місяць з урахуванням індексів інфляції, починаючи з 5 лютого 2014 року до повноліття дитини. Виданий за судовим рішенням виконавчий лист знаходиться на виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області. У зв`язку з несвоєчасною сплатою ОСОБА_2 аліментів за період з вересня 2016 року по грудень 2017 року державним виконавцем розрахована заборгованість за цей період в розмірі 21 650 грн., яка була сплачена відповідачем тільки у квітні 2018 року.

Посилаючись на право отримання з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення щомісячної сплати аліментів до дня їх повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 21 650 грн. неустойки (пені).

Відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника, у відзиві на позовну заяву позов не визнав. Посилався на те, що своєчасній сплаті аліментів перешкоджали поважні причини, а саме перебування на його утриманні не тільки ОСОБА_4 , але і й іншої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружини ОСОБА_6 . Проте заборгованості, як за спірний період (вересень 2016 грудень 2017 року), так і на даний час він не має. Крім того, строк спеціальної позовної давності до пені за 2016-2017 роки сплинув. Отже, позивачкою не доведено позов, який має ознаки завідомо безпідставного. Тому відшкодуванню йому підлягають всі судові витрати, в тому числі 8 450 грн. на професійну правничу допомогу.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2020 року позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 19 000 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину, а також 768,40 грн. судового збору.

Додатковим рішенням того ж суду від 23 квітня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судове рішення мотивовано тим, що розмір заборгованості зі сплати аліментів у період вересня 2016 року - грудня 2017 року розраховано головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області в межах його повноважень, та складає 21 650 грн., що зазначає позивачка. Встановивши, що у спірний період боржник сплатив 2 000 грн. аліментів у листопаді 2016 року, що не було враховано державним виконавцем, суд розрахував розмір пені за передбаченою законом формулою (методикою), встановивши її розмір у 70 273, 50 грн. Застосувавши граничний розмір пені (частина 1 статті 196 СК) та врахувавши матеріальний та сімейний стан платника, суд зменшив розмір неустойки до 19 000 грн. Відмовляючи у розподілі витрат позивача на правничу допомогу (8 450 грн.), суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтованість таких витрат, які би відповідали обсягу виконаних адвокатом робіт, належно не доведені. Крім того, часткове задоволення позову (19 000 грн. із позовних вимог у 21 650 грн.) пов`язане не з недоведеністю такого розміру пені позивачкою, а лише з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_2 просив скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2013 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 квітня 2020 року. Апелянт посилався на помилковість висновку суду про наявність заборгованості зі сплати аліментів у спірний період, а отже і на безпідставне стягнення неустойки (пені). При цьому, навіть часткове задоволення позову апелянт вважає достатньою підставою для розподілу судових витрат за принципом пропорційності.

У відзиві (заяві) на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_1 посилалась на законність судових рішень та безпідставність доводів апеляційних скарг.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. Клопотання представника відповідача про витребування нових доказів та розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін вирішено ухвалою суду від 25 червня 2019 року.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судових рішень в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Такий принцип закріплено і статтею 51 Конституції України.

Спірні правовідносини регулюються також нормами сімейного та виконавчого законодавства.

Так, за змістом статті 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини першої статті 196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені), що є способом забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завданням є сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, а у разі порушення цього зобов`язання є виконання функції майнової відповідальності.

Порядок (методика) розрахунку неустойки (пені) у випадках прострочення сплати аліментів, з зазначенням її складових та визначення підсумку, детально зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 333/6020/16-ц та постанові Верховного Суду (КС) від 15 січня 2020 року (справа №334/7702/16).

Відповідно до статті 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК.

Розмір суми заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем у порядку, встановленому сімейним законодавством. Обчислення розміру заборгованості із сплати аліментів проводиться виконавцем щомісячно.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 вересня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто 1 550 грн. аліментів щомісячно з урахуванням індексу інфляції, починаючи з 5 лютого 2014 року до досягнення нею повноліття (а.с.12-13,14-16).

На підставі виконавчого листа, виданого за цим рішенням, відкрито виконавче провадження № 47749747, яке перебуває на виконанні у головного державного виконавцям Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Іскяндарової А.Ф. (а.с. 128-132).

За довідкою державного виконавця станом на 1 листопада 2017 року (а.с.17) заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня по грудень 2016 року складає 6 200 грн. (1550 грн. х 4). За період з січня 2017 року по жовтень 2017 року (без врахування серпня 2017 року) заборгованість складає 13 950 грн., а додатково за листопад та грудень 2017 року виконавцем нараховано ще 3 100 грн. (1550 х 2) (а.с.18).

Отже, за довідками, складеними державним виконавцем станом на 1 січня 2018 року, загальна заборгованість за період з вересня 2016 року по грудень (включно) 2017 року складає 23 250 грн.

Враховуючи встановлену судом виплату аліментів відповідачем у листопаді 2016 року (а.с. 44) така заборгованість може бути відкоригована до 21 700 (1 550 х 3 + 13 950 + 3 100) грн. за період з вересня 2016 по грудень 2017 року.

18 квітня 2018 року ОСОБА_2 сплатив заборгованість за аліментами, в тому числі і борг за вересень 2016 року - грудень 2018 року, в загальному розмірі 39 073 грн. (а.с. 45).

Розмір неустойки (пені) розраховано позивачкою за період затримки кожного щомісячного платежу до 18 квітня 2018 року.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції вважав доведеним неналежне виконання боржником ОСОБА_2 аліментних зобов`язань у період з вересня 2016 року по грудень 2017 року (за виключенням листопада 2016 року та серпня 2017 року); встановив наявність підстав для застосування правил статті 196 СК щодо стягнення з боржника неустойки; розмір заборгованості визначив за довідкою державного виконавця (а.с. 18-19), але в межах позовних вимог ОСОБА_1 ; розрахував розмір неустойки за правилами (методикою), визначеними Верховним Судом у наведених вище судових рішеннях; застосував граничний розмір неустойки, передбачений законом (21 650 грн.); а також встановив підстави для її зменшення до 19 000 грн. з урахуванням сімейного та майнового стану боржника.

При цьому суд першої інстанції детально виклав вимоги міжнародного та національного законодавства, які регулюють спірні відносини, застосував правові висновки вищих судових інстанцій, детально описав порядок (методику) нарахування неустойки, навів її формулу та визначив розмір неустойки за весь період прострочення щомісячних платежів.

Дав суд оцінку і доводам відповідача щодо застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки. При цьому суд дійшов обґрунтованого висновку, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, в тому числі і до неустойки за прострочення сплати аліментів, позовна давність не застосовується, що відповідає вимогам частини 1 статті 20 СК.

Всі висновки суду викладені в мотивувальній частині судового рішення, з якими апеляційний суд погоджується.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Більш того, відхиляючи скаргу, апеляційний суд фактично може спиратися на підстави, надані у рішенні суду нижчої інстанції (справа Гарсіа Руїз проти Іспанії).

Апеляційний суд не може прийняти до уваги доводи апелянта про те, що державний виконавець невірно розрахував розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 у спірний період, тат як з липня 2015 року існувала значна переплата аліментів боржником, а довідки виконавця (а.с. 18,19) щодо визначення розміру боргу не відповідають дійсним виплатам боржника.

Так, відповідно до змісту статті 195 СК та частини 3 статті 71 Закону «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості по сплаті аліментів є повноваженням державного виконавця. Спори щодо розміру заборгованості, визначеної державним виконавцем, вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Учасниками такого спору є не тільки стягувач та боржник, а і державний (приватний) виконавець, чиї дії по розрахунку заборгованості оскаржуються учасниками виконавчого провадження.

При цьому боржник ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку зі скаргою на дії державного виконавця не звертався, а останній до участі у цій справі про стягнення неустойки не залучався.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який підставою для визначення заборгованості за спірний період вважав довідки (розрахунок) про заборгованість ОСОБА_2 , складені державним виконавцем станом на 1 січня 2018 року в межах його повноважень (а.с.18,19).

Доводів щодо невірного розрахунку неустойки (методику) за вищевказаними довідками в апеляційній скарзі не зазначено.

Підстав для зменшення розміру неустойки за частиною 2 статті 196 СК за межами розміру, визначеного судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, оскільки матеріали справи не містять доказів скрутного матеріального стану сім`ї відповідача.

Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 13 березня 2020 року та відмови в позові ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені).

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами статті 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15).

На підтвердження підстав надання відповідачеві правничої допомоги представником надано договір про надання правової допомоги № 102/18в від 14 листопада 2018 року (а.с. 6), а до заяви про ухвалення додаткового рішення з цього питання надано звіт про надання правової допомоги - від 6 квітня 2020 року (а.с. 68).

На виконання переліку робіт, вказаних адвокатом, загалом витрачено

9 год. 15 хв. При цьому розрахунок заборгованості по аліментам, на який адвокатом витрачено 4 год. 30 хв (пункт 4) не відповідає критерію необхідності, оскільки, як то зазначено вище, такий розрахунок є виключною компетенцією виконавця.

Вартість окремих наданих правничих послуг не зазначена.

Крім того, апеляційний суд враховує той факт, що розмір неустойки (пені) з 21 650 грн. до 19 000 грн. було зменшено не у зв`язку з необґрунтованістю позивачкою своїх позовних вимог в такому розмірі, а лише у зв`язку з матеріальним та сімейним станом відповідача.

Враховуючи ці доводи та конкретні обставини справи, апеляційний суд погоджується з основним висновком суду першої інстанції про відмову у пропорційному відшкодуванні ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, надану в суді першої інстанції.

Отже, підстав для скасування додаткового судового рішення від 23 квітня 2020 року, яке по суті відповідає засадам розумності та справедливості, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК відсутні і підстави для відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи апеляційним судом.

Керуючись статями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 адвоката Проніної Ольги Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 березня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 23 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Т.Б.Кушнірова

---------------------------------

Повну постанову складено 26 червня 2020 року