Справа № 346/4970/19
Провадження № 2/346/349/20
27 травня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що з 07 листопада 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , та від спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак спільне життя з відповідачем не склалося і в серпні 2019 року вона, позивач подала до Коломийського міськрайонного суду позовну заяву про розірвання шлюбу
Зазначає, що оскільки житловий будинок побудовано в шлюбі, то дане майно згідно ст. 22 Кодексу України про шлюб та сім`ю (в редакції, яка діяла на час будівництва спірного майна) і ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.
Ставить питання про визнання за нею права власності на Ѕ частину вищезазначених будинковолодіння та земельної ділянки, оскільки відповідач не визнає за нею право власності на Ѕ частину будинковолодіння та земельної ділянки.
Зазначає, що наявність арешту на майно, істотно порушує її законні права та інтереси, на вільне та безперешкодне використання належного їй майна та у випадку задоволення позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики може привести до позбавлення її права на майно та/або обмеження у його здійсненні.
Позивач в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності , просить позов задовільнити
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, та відзиву не подав.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Врахувавши подану заяву позивача, вивчивши матеріали даної справи, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що 07 листопада 1998 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7).
Під час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі (2009 р) позивач з відповідачем побудували житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією технічного паспорта (а.с.8-11) .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20 вересня 2019 року № 181765652 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 (а.с.12)
Встановлено, що спірний житловий будинок побудовано в шлюбі, отже дане майно згідно ст. 22 Кодексу України про шлюб та сім`ю (в редакції, яка діяла на час будівництва спірного майна) і ст. ст. 60, 61 Сімейного кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Статтею 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.
Статтею 163 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частинами 1, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Таким чином закон визначає підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя, право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та розмір їх часток при поділі майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.
Відповідно до статті 22 КпШС України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Аналогічні норми містяться і в статтях 60, 63, 70 СК України, частині третій статті 368, частині другій статті 372 ЦК України.
Оформлення на ім`я одного з подружжя правовстановлюючих документів на нажите в період шлюбу майно не виключає його права пред`явити позов до другого подружжя про поділ між ними цього майна.
Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки ОКП «Коломийське МБТІ» від 02.10.2019 року ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 становить 499 885 грн. (1/2 частини -249 942,50 грн.).(а.с.16)
Згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 25 вересня 2019 року , нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,2474 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою с . Молодятин становить 120 252 грн. ( Ѕ частина становить 60 126 грн.)(а.с.17)
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Судом також встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області по справі № 346/3769/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 14 серпня 2019 року, заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нерухоме та рухоме майно ОСОБА_2 (а.с.26-29,40).
Суд зауважує, що позовна вимога в частині звільнення майна з-під арешту є передчасною, оскільки арешт накладено як захід забезпечення позову у справі № 346/3769/19 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яка на даний час перебуває на розгляді, а позивач ОСОБА_1 на час ухвалення рішення у даній справі не являється власником спірного нерухомого майна, тому в цій часитині позову слід відмовити.
На підставі наведеного, ст. ст. 22, 28 КпШС, ст. ст. 60, 61, 63, 69, 70, Сімейного кодексу України, ст. ст. 312,368, 377, 392 Цивільного кодексу України, ст. 120 ЗК України, керуючись ст.ст. 247 ч.2,282, 284, 294ЦПК України, ч.3 р.ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України,-
Позов задовольнити частково .
В решті позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Строк на апеляційне оскарження, визначений статтями 284,288 ЦПК України продовжується на строк дії карантину.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ;
ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .
Суддя Беркещук Б. Б.