Справа №478/1982/19 пров. №2/478/48/2020
Р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2020 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі : головуючої судді Сябренко І.П.
за участю: секретаря Поліщук С.П.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
відповідача ОСОБА_3
представника відповідача ОСОБА_4
представника третьої особи Шматкової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини,

В с т а н о в и в:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 08 серпня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 22 травня 2018 року був розірваний на підставі рішення Казанківського районного суду Миколаївської області. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якого він записаний батьком. Приблизно через два роки, після народження сина ОСОБА_6 , відповідач зізналася йому про те, що він не являється біологічним батьком дитини. Про даний факт він здогадувався і сам, оскільки дитина зовсім на нього не схожа. На даний час малолітній ОСОБА_5 проживає з відповідачем, він як батько участі у його виховані не приймав і не приймає, так як вважає, що не являється його біологічним батьком.

Посилаючись на викладене, позивач просив виключити відомості про нього як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису №105 про його народження, зареєстрованого 03.12.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області.

Ухвалою суду від 17.12.2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Стверджували, що на момент укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_3 , а також на момент реєстрації дитини, не знав, що не є її біологічним батьком, оскільки з відповідачкою познайомився у 2011 році, тривалий час зустрічалися та мали близькі стосунки, остання виходила за нього заміж будучи вже вагітною, на той час у нього не було жодних сумнівів, що вона вагітна не від нього та вважав, що народжена дитина є його, тобто саме він являється її біологічним батьком.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в період з лютого по квітень 2014 року вона проживала без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 . З позивачем ОСОБА_1 почала проживати з червня 2014 року будучи вже на четвертому місяці вагітності. Шлюб між нею та позивачем було укладено в серпні 2014 року, а вже в листопаді цього ж року вона народила сина ОСОБА_6 . Зазначила, що позивач ОСОБА_1 на момент укладання шлюбу, народження дитини та на момент реєстрації народження дитини був обізнаний про те, що він не є її біологічним батьком, але з метою уникнути мобілізації в зону Антитерористичної операції, оскільки наявність новонародженої дитини не дозволяла його мобілізувати до ЗСУ, дав особисту згоду на запис його як батьком дитини під час її реєстрації. В 2017 році залишила позивача, та лише після того, як звернулася до суду з заявою про стягнення аліментів, що мало місце у 2018 році, у позивача постало питання про оспорювання батьківства. Посилаючись на те, що на момент реєстрації народження дитини позивачу достовірно було відомо, що він не є біологічним батьком, та з дня народження дитини стави вився, як до рідної, а оспорювати батьківство став після розлучення та стягнення з нього аліментів, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні доводи ОСОБА_3 підтримав, просив відмовити в задоволенні позову, виходячи з вимог ч.5 ст.136 СК України, оскільки позивач ОСОБА_1 на момент реєстрації його батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,достеменно знав, що не є його біологічним батьком, але погодився на таку реєстрацію, маючи власні інтереси.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог служби у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Шматкова О.О. в судовому засіданні просила ухвалити рішення, яке відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, але надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, заперечень щодо заяви не має.
Вислухавши доводи сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.
Матеріалами справи та поясненнями сторін встановлено, що 08 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується актовим записом про шлюб №32 від 08.08.2014 року (копія) (а.с.130).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження (копія) серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області 03.12.2014 року (а.с.7).

Відповідно до актового запису про народження №106 від 03 грудня 2014 року (копія) державна реєстрація народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була проведена відповідно до ст.133 СК України, батьком дитини записано - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю дитини записано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підстава запису відомостей про батька свідоцтво про шлюб, актовий запис №32 від 08.08.2014 року (а.с.59).

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 зареєстрований 08.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №32 (копія) (а.с.6).

З довідки за №213/03-15/01, виданої виконкомом Казанківської селищної ради Миколаївської області від 22.01.2020 року вбачається, що гр. ОСОБА_3 , 1995 року народження, яка зареєстрована за місцем проживання: по АДРЕСА_1 , з лютого 2014 року по квітень 2014 року фактично проживала разом з гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.80), що підтверджується актом підтвердження на предмет фактичного проживання депутата Казанківської селищної ради ОСОБА_9 від 22.01.2020 року (а.с.81).
Згідно довідки за №01-10/50, виданої КНП «Казанківська центральна районна лікарня» Казанківської районної ради від 15.01.2020 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку по вагітності в лікаря акушер-гінеколога консультативно-діагностичного відділення Казанківської ЦРЛ з 05 травня 2014 року по 26 листопада 2014 року (а.с.64).
З інформації наданої КНП «Казанківська центральна районна лікарня» за №01-13/180 від 15.02.2020 року на запит суду вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувала на обліку по вагітності в лікаря акушер-гінеколога консультативно-діагностичного відділення Казанківської ЦРЛ з 05 травня 2014 року по 26 листопада 2014 року, народила хлопчика на 40 тижні вагітності (а.с.114).
Відповідно до повідомлення Казанківського районного військового комісаріату №2/604 від 25.03.2020 року громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військовому обліку не перебуває. Відстрочка від призову на строкову військову службу (відстрочка від призову за мобілізацією в період 2014-2016 роках) не надавалась.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом положень ч.1 ст.122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст.ст.122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що відповідно до ст.136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

Відповідно до ч.5 ст.136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Закріплення таких правових гарантій захисту прав дитини цілком логічне та обґрунтоване, оскільки, якщо чоловік добровільно визнав своє батьківство, знаючи про те, що він не є біологічним батьком, то його права не вважаються порушеними.

За приписами ч.5 ст.136 СК України для задоволення позову з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

При цьому, з урахуванням вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Згідно з положеннями ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 12 лютого 2020 року в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи, відмовлено (у зв`язку з відмовою позивача та його представника від клопотання, через передчасну його подачу (а.с.97-98)).
Допитана в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що особисто познайомила позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_3 у 2011 році, останні почали зустрічатися, але між ними були постійні сварки, відповідачка зраджувала позивача. В кінці лютого - на початку березня 2014 року відповідач ОСОБА_3 прийшла до неї та повідомила, що вагітна, але не знає від кого саме, порахувавши разом з нею вийшло, що від ОСОБА_7 , остання просила її не говорити позивачу ОСОБА_1 про вагітність. Про те, що позивач ОСОБА_1 не є батьком дитини відповідач ОСОБА_3 повідомила, коли пішла від нього.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 . Так, у 2011 році його дівчина ОСОБА_11 познайомила позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_3 , останні почали зустрічатися, але у 2013 році розійшлись. В лютому 2014 року відповідач ОСОБА_3 приїздила з смт. Казанка до позивача ОСОБА_1 на роботу в м. Кривий Ріг, а на початку березня місяця переїхала до матері позивача. Йому особисто не було відомо, що відповідач ОСОБА_3 була вагітна не від позивача ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача ОСОБА_1 . Так, коли позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 почали зустрічатися, то біля 2-3 місяців проживали разом з ним, а потім поїхали до матері позивача, йому особисто стало відомо, що позивач не є батьком дитини, коли останній проходив службу в армії приблизно 1 рік, наголосив, що у позивача до дитини були батьківські відносини.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зустрічалися, але у 2013 році посварившись розійшлись. Наприкінці лютого - на початку березня 2014 року помирились та переїхали проживати до матері позивача в м. Кривий Ріг. Не було відомо, що відповідачка вагітна не від позивача, всі вважали, що дитина саме від нього, його мати оплачувала пологи та купувала медикаменти.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснила, що вона є матір`ю відповідача ОСОБА_3 . Так, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 зустрічалися, але восени 2013 року посварившись розійшлись. З кінця грудня 2013 року по березень 2014 року відповідач ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_16 . Про вагітність дочки вона особисто дізналась в кінці березня 2014 року, на той час остання з позивачем ОСОБА_1 не проживала. Зі слів доньки позивачу ОСОБА_1 було відомо, що він не є батьком дитини. Перебуваючи на дачі позивач ОСОБА_1 особисто сказав, що він знає, що відповідач ОСОБА_3 вагітна не від нього, але він її любить та приймає з дитиною. Після народження дитини сват ОСОБА_13 сказав, що шкода, що онук не їхній, а невістка хороша.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідача ОСОБА_3 . Так, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 почали зустрічатися у 2013 році, але посварившись розійшлись. З кінця грудня 2013 року по кінець березня - початок квітня 2014 року відповідач ОСОБА_3 проживала з ОСОБА_7 у смт. Казанка. 14.02.2014 року йому на мобільний телефон зателефонував позивач ОСОБА_1 з проханням, щоб він поговорив з дочкою з приводу їхнього можливого примирення, але він його повідомив про те, що вона на даний час проживає з іншим хлопцем, але все ж пообіцяв, що поговорить з нею. Одразу, після розмови із ОСОБА_1 зателефонував до дочки та розповів про все, але вона сказала, що проживає з іншим та не має наміру миритися із ОСОБА_1 . У квітні донька повідомила його, що вагітна приславши знімок УЗД та спитала поради, що їй робити, на що він відповів, що народжуй. Крім того, повідомила про те, що позивач ОСОБА_1 не є біологічним батьком дитини. Зазначив, що всі рідні позивача ОСОБА_1 із самого початку знали про те, що дитина не від нього.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що він є зятем ОСОБА_19 , яка являється співмешканкою батька відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_17 . Так, відповідач ОСОБА_3 почала зустрічатися з позивачем ОСОБА_1 на початку березня 2014 року, а до цього проживала спільно з ОСОБА_7 . До його дружини ОСОБА_15 зателефонувала теща ОСОБА_19 та повідомила, що відповідач ОСОБА_3 проживаючи з одним хлопцем завагітніла, а заміж бере другий хлопець знаючи, що вагітна.

Свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 у судовому засіданні пояснили, що вони проживають по АДРЕСА_2 та є сусідами ОСОБА_3 , яка в період з лютого 2014 року по квітень 2014 року проживала спільно з громадянином ОСОБА_7 , про що вони підтвердили в акті підтвердження на предмет фактичного проживання складеного депутатом Казанківської селищної ради ОСОБА_9 .

У судовому засіданні допитана в якості свідка відповідач ОСОБА_3 пояснила, що з позивачем ОСОБА_1 зустрічалася декілька разів у 2011 році, проживали разом з 2012 року по кінець січня 2014 року, з лютого 2014 року по квітень 2014 року проживала з іншим чоловіком, а саме з ОСОБА_7 , та в березні 2014 року дізнавшись, що вагітна від останнього, повідомила про це позивача. Проте, позивач бажав помиритись та проживати разом, та будучи на четвертому місяці вагітності з червня 2014 року почали проживати разом, також підтвердила той факт, що останньому на момент укладання шлюбу, народження дитини та на момент реєстрації народження дитини було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини.

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з лютого по квітень 2014 року проживала з іншим чоловіком ОСОБА_7 , з червня 2014 року перебуваючи вже на 4 місяці вагітності почала проживати разом з позивачем ОСОБА_1 , уклала з останнім шлюб 08.08.2014 року, та 26.11.2014 року, народила хлопчика на 40 тижні вагітності, що вказує на факт обізнаності позивача ОСОБА_1 в момент реєстрації народження дитини, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За такого, суд приходить висновку, що позивачем не доведено, що на момент реєстрації дитини він не знав, що не є її біологічним батьком, та як з дня народження дитини (з 2014 року) до 2018 року позивач не заперечував своє батьківство та ставився до дитини, як до рідної, утримував та виховував дитину протягом усього цього часу, а оспорювати своє батьківство ОСОБА_1 став лише у 2019 році, після розлучення з ОСОБА_3 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини.
Відповідно до практики ЄСПЛ суди при вирішенні справ про встановлення батьківства повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та позивача.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява №3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Отже, законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого не має права оспорювати своє батьківство по відношенню до нього, згідно ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, належить віднести на його рахунок.
Керуючись ст. ст.12, 13, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: служба у справах дітей Казанківської районної державної адміністрації Миколаївської області, Казанківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, - відмовити.
Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи, віднести на його рахунок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 30.06.2020 року.
Суддя І.П. Сябренко