Справа № 296/2622/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської місцевої прокуратури, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Житомирська міська рада і прокуратура Житомирської області про зняття з нерухомого майна арешту,

ВСТАНОВИВ:

14 березня 2019 року до Корольовського районного суду м.Житомира звернулась ОСОБА_1 із вказаною позовною заявою, де, з урахуванням уточнень позовних вимог від 27 грудня 2019 року просить ухвалити рішення про зняття арешту на будинок АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ), що зареєстровано Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.2006 за реєстраційним номером обтяження №3486085, на підставі повідомлення Прокуратури м.Житомира №б/н від 16.12.1963 та арешту на будинок АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ), що зареєстровано Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.2006 за реєстраційним номером обтяження №3149766, на підставі повідомлення Прокуратури м.Житомира №б/н.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що в червні 2017 року вона звернулась до Першої Житомирської нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Проте, у прийнятті заяви їй було відмовлено, оскільки на спадкове майно - будинок АДРЕСА_1 , згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.11.2018, накладено арешт, який на її думку, накладено помилково.

Позивач вважає, що є всі підстави для звільнення з-під арешту вказаного нерухомого майна, оскільки така заборона порушує її право на спадкування.

Ухвалою судді від 25 березня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, де позовні вимоги вона підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Житомирська місцева прокуратура надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника.

Від прокуратури Житомирської області надійшло письмове пояснення щодо позову ОСОБА_1 , в якому представник третьої особи просить проводити розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Заповітом від 02.07.2014 ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все належне йому майно заповів ОСОБА_1 (а.с.6), в тому числі і частку будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.11.2018, вказаний будинок перебуває під арештами, які 27.04.2006 і 19.07.2006 зареєстровані на підставі повідомлень прокуратури м.Житомира (а.с.10-11).

Із повідомлення заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури Кравцова Г. від 21.01.2019 №70-337-18 (а.с.13) вбачається, що книги обліку вхідної та вихідної кореспонденції, номенклатурні справи прокуратури м.Житомира за 1963 рік в Житомирській місцевій прокуратурі не зберігаються.

Під час розгляду справи, суд керується тим, що обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами ч.1 ст.5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення прокурором заборони на вчинення будь-яких дій щодо майна позивача, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Шляхи вирішення питання про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи КПК України 1960 року не встановлює.

При цьому, суд може розглядати справу в кримінальному провадженні як цивільний позов лише разом з кримінальною справою, яка надійшла до суду з обвинувальним висновком, і лише у разі, якщо його заявляє особа, котра зазнала матеріальної шкоди від злочину і пред`являє вимогу про її відшкодування до обвинуваченого або до осіб, які несуть матеріальну відповідальність за його дії (ч.1 ст.28 КПК України 1960 року).

З огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Тобто наявність заборони на вчинення будь-яких дій з майном, порушує право позивача на спадкування, а тому слід застосувати наступні норми, що регулюють непорушність права власності особи.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Правова природа арешту майна в чинному КПК України є аналогічною до тої, що містилася в КПК України 1960 року.

Зокрема, згідно зі ст.170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у ст.3 Конституції України, ст.13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Враховуючи наведене, а також наявність арешту на спадкове майно, неможливість скасування такої в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про скасування арешту, захистити своє порушене право на спадкування не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її права шляхом скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст.6-13, 15, 16, 19, 81, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на будинок АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 19.07.2006 за реєстраційним номером обтяження №3486085, на підставі повідомлення Прокуратури м.Житомира №б/н від 16.12.1963.

Скасувати арешт, накладений на будинок АДРЕСА_1 (власник ОСОБА_2 ) Першою Житомирською державною нотаріальною конторою 27.04.2006 за реєстраційним номером обтяження №3149766, на підставі повідомлення Прокуратури м.Житомира №б/н.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. П. Сингаївський