Справа № 758/1994/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
08 грудня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», про визнання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту припиненим,
У С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (надалі за текстом - відповідач), про визнання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту припиненим.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є військовослужбовцем, проходить службу в Збройних Силах України за контрактом від 04.09.2017 року у в/ч НОМЕР_1 . У грудні 2019 року він отримав у відповідача кредит у розмірі 1000 грн. На даний час заборгованість за даним кредитом становить 400 грн., яка складається з процентів, пені та штрафів. Однак, нарахування відповідачем штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом суперечить положенням п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервистам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установам та організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати свої зобов`язання припиненими за договором про надання фінансового кредиту №10403-12/2019 від 17.12.2019 року, укладеним між відповідачем та позивачем, у зв`язку з його виконанням та видати довідку про відсутність заборгованості за вище вказаним договором.

Ухвалою суду від 17.02.2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та надано відповідачу час для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач на призначені судові засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що позивач є військовослужбовцем, що підтверджується посвідченням Головного управління Національної гвардії України від 08 грудня 2019 року серія НОМЕР_2 (а.с.11).

Також, згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 від 08.08.2018 року позивач є учасником бойових дій (а.с.8).

Відповідно до Довідки №146 від 22.01.2020 року старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та працює у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України з 04.09.2017 року (а.с.10).

17.12.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №10403-12/2019 на суму 1000 грн. (а.с.13-17).

27.01.2020 року позивач за допомогою терміналу самообслуговування здійснив погашення кредиту по договору №10403-12 на суму 1000 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 27.01.2020 року (а.с.12).

Разом із тим, позивач повідомив суду, що зі слів представника відповідача йому стало відомо, що він має заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №10403-12/2019 400 грн., внаслідок нарахування штрафних санкцій, пені та процентів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Так, 08.08.2018 року позивачу надано статус учасника бойових дій і видано посвідчення серії НОМЕР_3 , в якому зазначено, що останній має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 521/12726/16-ц (№ 61-16144св18) роз`яснив, що банки не мають права нараховувати штрафні санкції, пеню, а також відсотки за користування кредитом військовослужбовцям. Ця заборона діє впродовж особливого періоду, який почався 18 березня 2014 року і триває дотепер.

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Так, в ст. ст. 1, 2 Закону закріплені Гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей за якими - військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

У ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" зазначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Враховуючи, що п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям та членам їх сімей на певний конкретно визначений період скасовано відповідальність за порушення грошових зобов`язань у вигляді штрафних санкцій, цю норму можна вважати такою, що скасовує цивільну відповідальність особи на певний час.

Згідно з п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Викладені висновки підтверджені позицією Верховного Суду у справах №496/188/17 (постанова від 15.05.2018 року); №199/8367/16 (постанова від 27.03.2019 року); №327/353/16 (постанова від 10.01.2019 року); №522/12270/15-ц (постанова від 26.12.2018 року).

Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу.

Положення п. 15 ст. 14 Закону не обмежують своє застосування виключно щодо позичальників за кредитними зобов`язаннями, поширюють свою дію на усі випадки нарахування санкцій та процентів за невиконання будь - яких зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, в тому числі банками.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки позивач є військовослужбовцем і на момент укладання договору користувався правом на звільнення його від санкцій та процентів за невиконання зобов`язань за цим кредитним договором перед відповідачем, то дії останнього щодо нарахування процентів та штрафних санкцій за неналежне виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором не містяться на вимогах закону і є такими, що порушують права позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідачем не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б переконливо доводили наявність підстав для нарахування штрафних санкцій, пені і процентів та їх стягнення з позивача.

За таких обставини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282,289, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», про визнання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту припиненим задовольнити;

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 10403-12/2019 від 17.12.2019 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 , у зв`язку з його виконанням;

Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» видати ОСОБА_1 довідку про відсутність заборгованості за договором про надання фінансового кредиту за № 10403-12/2019 від 17.12.2019 року;

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» на користь держави судовий збір у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, б. 6, );

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України);

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк