справа № 760/6469/13-ц головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
провадження № 22-ц/824/4124/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 грудня 2005 року між ВАТ (ПАТ) «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 28.4/А-599.05.02, відповідно до умов якого відповідач отримала у банку кредит в сумі 15 537 доларів США строком до 27 грудня 2010 року. Відповідно до умов укладеного договору банк зобов`язався надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язалась повернути кредит та платити проценти в розмірі 14% за користування ним. В подальшому розмір щомісячний відсотків було збільшено до 16% на підставі додаткової угоди між сторонами. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, а саме, в порядку передбаченому договором, видав відповідачу грошові кошти. В порушення умов кредитного договору відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала та станом на 16 січня 2013 року мала заборгованість по договору на загальну суму в розмірі 5 854,91 цент США та 47 215,60 гривень, яка складалась із наступного: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 4 816,12 доларів США; заборгованість по нарахованим відсоткам в розмірі 1 038,79 доларів США; загальна сума пені по заборгованості в розмірі 43 157,85 гривень; загальна сума 3% річних від суми заборгованості в розмірі 4 057,74 гривень.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідачки судові витрати.

При цьому зазначає, що перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, а тому, строк позовної давності до частини щомісячних платежів, які повинні були бути сплачені за період з 10.04.2010 року по 27.12.2010 рік (кінцевий строк повернення кредиту) не пропущено, оскільки кредитор звернувся з позовом 28.03.2013 року, що повністю відповідає правовому висновку, який викладено в ч. 1.4 п.п. 56-64 постанови Верховного Суду № Справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Тому, відповідно за цей період позивач, також, має право на стягнення 3 % річних та пені за один рік на залишок суму боргу.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27 грудня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 28.4/А-599.05.2, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 537 доларів США для придбання транспортного засобу з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 27 грудня 2010 року та зі сплатою процентів за користування кредитом.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 кредитного договору позичальник зобов`язалась: починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитним договором у сумі 259 доларів США на рахунок, указаний у пункті 1.3 цього договору, шляхом внесення коштів готівкою чи перерахування їх зі свого поточного рахунку; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 27 грудня 2010 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, указаний у пункті 1.6 цього договору.

За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої пунктом 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу (пункт 3.9 кредитного договору).

Пунктами 5.2, 5.3 кредитного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Додатковою угодою від 10 листопада 2008 року до кредитного договору № 28.4/А-599.05.2 сторонами було погоджено збільшення процентної ставки за кредитним договором до 16% річних.

Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 грудня 2005 року між сторонами укладений договір застави транспортного засобу - автомобіля «Форд Фіеста», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що відповідач взятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, не сплативши проценти за користування кредитними коштами, не повернувши чергові суми отриманого кредиту та не погасивши всю суму кредиту. Суд вважав, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Станом на 18.09.2018 року ОСОБА_1 здійснила останній платіж по погашенню тіла кредиту 17.02.2009 року, по погашенню процентів останній платіж здійснено 11.11.2009 року. При цьому, ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з позовом 28.03.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності про який заявлено відповідачем.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.6 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 27 грудня 2010 року (пункти 1.1; 3.2 кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3.1 кредитного договору) і для процентів за користування кредитом (пункт 3.3 Кредитного договору).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

З матеріалів справи вбачається, що сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов`язань, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 27 грудня 2010 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, про те що судом першої інстанції не враховано, що перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу, строк позовної давності до частини щомісячних платежів, які повинні були сплачені за період з 10.04.2010 року по 27.12.2010 рік (кінцевий строк повернення кредиту) не пропущено, оскільки кредитор звернувся з позовом 28.03.2013 року, що відповідає правовому висновку, який викладено в ч. 1.4 п.п. 56-64 постанови Верховного Суду № Справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про застосування строку позовної давності до всього розміру заборгованості та відмову у позові повністю є незаконним та необґрунтованим, зробленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог позивача, та ухвалюючи нове судове рішення колегія суддів виходить з наступного.

Так, згідно п. 3.1. кредитного договору, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяцядо 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, відповідач має частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 259 доларів США на рахунок, вказаний у пункті 1.3. цього Договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Отже, боржник згідно умов кредитного договору за щомісячними платежами, які повинні були бути сплачені за період з 10.04.2010 року по 27.12.2010 року, повинен був сплатити 9 платежів по 259 доларів США на загальну суму 2 331 долар США. І оскільки, позивач звернувся до суду з позовом 28.03.2013 року строк позовної давності до цих щомісячних платежів не було пропущено, а тому заборгованість у розмірі 2 331 дол. США підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта стосовно нарахування 3% річних на суму боргу в розмірі 2 331 дол.США.

Апелянт зазначає, що відповідно до ст. 625 ЦК України на суму у розмірі 2331 доларів США кредитор має право нараховувати 3% річних, за період прострочення, який обраховується в межах трирічного строку позовної давності, тобто з 11.04.2010 року по 28.03.2013 року.

При цьому зазначає, що вимоги про стягнення грошових коштів передбачених ст. 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні ст. 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Однак, з такими доводами колегія суддів погоджується частково, враховуючи наступне.

Так дійсно, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, однак на нарахування 3% річних позивач має право після 27.12.2010 року, тобто після припинення спливу визначеного договором строку кредитування за період з 27.12.2010 року по день звернення до суду з позовом - 28.03.2013 року, що становить 822 дні.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та у постанові ВС від 06.02.2019 року №61-8449св18.

А тому, враховуючи дані надані позивачем, розрахунок суми трьох процентів річних здійснюється за формулою: Сума трьох процентів річних = Сума простроченого платежу* 3%* кількість днів прострочки / 365 (або 366 у високосному році). А відтак, 2331*3%*822/365= 157,49 дол. США, що в перерахунку за курсом валют, відповідно до позовних вимог станом на 16.01.2013 рік (т.1, а.с. 20) становить 1 258,82 грн..

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апелянта в частині правомірності нарахування пені за рік до звернення до суду з позовом на розмір заборгованості 2 331 дол. США., також, є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Так, кредитор має право нараховувати пеню згідно ч.3 ст.549 ЦК України, період нарахування обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою, тобто у даній справі з 28.03.2012 року по 28.03.2013 року.

Сума пені розраховується за формулою: Сума пені = Сума простроченого платежу* кількість днів*ставка пені за договором / 365 (або 366 у високосному році). А відтак, 2331*366*32%/366 = 745,92 дол. США, що в перерахунку за курсом валют, відповідно до позовних вимог станом на 16.01.2013 рік (т.1, а.с. 20) становить 5 962,14 грн..

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє часткове підтвердження, і було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є безпідставним та незаконним, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 940,14 грн. (т.1, а.с.5), а за подачу апеляційної скарги 1 410,21 грн. (т.3, а.с. 26). Апеляційним судом позовні вимоги задоволено на 13,8 %, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 319,65 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнитичастково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за кредитним договором 28.4/А-599.05.2 від 27 грудня 2005 року у розмірі 2331 дол. США, 5 962,14 грн. пені та 3% річних у розмірі 1 258,82 грн..

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» судовий збір в розмірі 319,65грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура