Справа № 639/3059/18
Провадження №2/639/55/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Пивоварової Т.В., Волкової С.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача та третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд,-

ВСТАНОВИВ:

13.06.2018 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_4 , зазначивши третьою особою ОСОБА_5 і просить суд встановити юридичний факт її спільного проживання з травня 2000 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до часу його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за позивачем право власності у порядку поділу подружнього майна на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 років від ішемічного інфаркту головного мозку внаслідок алкогольного сп`яніння помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ОСОБА_6 залишилися батьки, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_6 №5 10.05.2018 року, у зв`язку зі зверненням позивача, як спадкоємця 4-ї черги на підставі ст. 1264 ЦК України, була заведена спадкова справа № 215/218 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 51857761 від 10.05.2018 року. Я позивачу стало відомо, відповідач ОСОБА_4 15.05.2018 року також звернувся до державного нотаріуса ХДНК № 5 із заявою про прийняття спадщини після смерті сина, а ОСОБА_5 того ж дня надала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь свого чоловіка ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що вона є пенсіонеркою за віком. Починаючи з 2000 вона постійно проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_6 , який приходився їй цивільним чоловіком. Вони познайомилися 14.05.1998 року, два роки зустрічалися, а у травні 2000 року вирішили жити разом однією родиною. Руслан власної сім`ї не мав, а позивач давно розлучилася і була вільна. Перші півроку вони жили у будинку померлої матері позивача, ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 , а згодом перейшли у трикімнатну квартиру родини ОСОБА_8 по АДРЕСА_3 . Однак спільне життя з батьками чоловіка одразу не склалися, тому було вирішено продати квартиру і роз`їхатися. На початку літа 2001 року квартиру було продано. Позивач з ОСОБА_8 купили собі 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_4 , а батьки ОСОБА_8 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . В зазначеному будинку позивач з чоловіком прожили два роки, купили автомобіль ВАЗ-2111, білого кольору, поїхали на відпочинок до моря, жили добре, продовжували вести спільне господарство, а 13.06.2003 року продали будинок і за спільні сімейні кошти придбали у ОСОБА_9 за 13 325 гривень половину дерев`яного, обкладеного цеглою, житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, 1905 року забудови, житловою площею 27,4 кв. м., розташованого в АДРЕСА_1 . У цьому будинку вони прожили до 2011 року, тобто вісім років поспіль. Це нерухоме майно було оформлено на ім`я чоловіка за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ключніковою В.О. за реєстровим № 3208, дата реєстрації договору у КП «ХМБТІ» 16.07.2003 року. На протязі спільного проживання однією сім`єю чоловік офіційно не працював, останні 12 років не мав постійного доходу і змушений був на дому займатися зборкою і ремонтом автомобілів або братися за підсобну працю, пов`язану з будівництвом. Однак отримані гроші він здебільшого витрачав на придбання спиртних напоїв. Деякий час ОСОБА_8 працював охоронцем на цегловому заводі, потім на хутровій фабриці, але згодом його скоротили, і він зовсім втратив роботу. Позивач постійно працювала у декількох місцях: с 1998 по 2010 роки - медичною сестрою у відділі госпіталізації Управління СМП в лікарні СМП ім. Професора Мєщанінова, потім перейшла працювати дільничною медичною сестрою у другому поліклінічному відділі Харківської міської лікарні №3, але фактично працювала по відрядженню у Жовтневому районному військовому комісаріаті м. Харкова в складі медичної комісії. Окрім постійної роботи позивач завжди мала додатковий прибуток: допомагала хворим на дому і працювала ріелтером в агентстві «Співтовариство» від агентства «Квартал». Її чоловік завжди був дуже доброю і порядною людиною, відверто кохав і поважав позивача, допомагав по господарству, але позивач змушена зазначити, що він завжди зловживав спиртними напоями. З приводу хронічного алкоголізму чоловік перебував на обліку і постійно лікувався у Харківському обласному наркологічному диспансері на вул. Чорноморській, 5, в стаціонарі другого і третього відділень лікарні № 9 на території ХМКПЛ № 3 (раніш № 15). Позивач як медичний працівник часто ставила йому крапельниці вдома, на лікування чоловіка в їх сім`ї витрачалися суттєві кошти. Приблизно з 2005 року чоловік практично знаходився на утриманні позивача, майже нічого не заробляв, тому позивачу доводилося самій забезпечувала родину і харчуванням, і одягом, і ліками. Однак чоловік виконував багато роботи по дому, оскільки вони жили практично без зручностей: у будинку не було ні опалення, ні водопостачання. До того ж до ОСОБА_8 стали постійно приходити якісь п`яниці, разом з якими він пиячив, тому позивач вирішила вмовити чоловіка переїхати у належну їй з 2011 року за правом власності 1/2 частину будинку АДРЕСА_4 . У цьому будинку їх сім`я і прожила останні роки. Таким чином, як зазначає позивач, вона з чоловіком без реєстрації шлюбу прожили 18 років поспіль: з травня 2000 року і до часу його смерті. ОСОБА_8 неодноразово підіймав питання про одруження з позивачем, хоча жив без паспорта. Справа у тому, що батьки відібрали з нього усі особисті документи. Ще 15.01.2007 року ОСОБА_8 власноруч склав заповіт і показав його позивачу. Там було написано, що на випадок його смерті будинок АДРЕСА_1 він залишає позивачу. Тоді позивач не звернула ніякої уваги на цю подію, оскільки була впевнена, що помирати чоловіку зарано, і вони надалі будуть жити разом. Однак ОСОБА_8 помер, і відразу після похорон батьки ОСОБА_8 поміняли замки на дверях будинку АДРЕСА_1 і позбавили позивача можливості користуватись цим приміщенням. Разом з тим позивач вважає, що має право на половину майна, що було набуто нею під час спільного проживання з чоловіком, посилаючись на ст. 74 СК України. Як на докази позовних вимог позивач посилається на надані суду письмові докази, сімейні фото та показання свідків.
У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2018 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд - прийнято до провадження Жовтневого районного суду м. Харкова та призначено підготовче засідання.

Разом з тим, від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на адресу суду 20.08.2018 року надійшов відзив на позов, в якому останні зазначили, що проти позовних вимог вони заперечують в повному обсязі та просять суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , є їх сином, відповідно до свідоцтва про народження. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Всіма питаннями щодо поховання сина займались його батьки. Згідно з рахунком-замовленням від 01.12.2017 року - ОСОБА_5 сплачувала за кремацію померлого сина. ОСОБА_10 за життя, був працьовитим, працював на будівництвах та займався ремонтом автомобілів. Позивача вперше вони побачили в 2000 році, їх син привів ОСОБА_3 в нетверезому стані з компанією. В подальшому син декілька разів зустрічався с ОСОБА_3 , вони мали періодичні стосунки. Після знайомства з позивачем їх син став частіше зловживати спиртними напоями. ОСОБА_11 позивач та їх син не проживали разом як чоловік та дружина, не вели сумісне господарство, не мали спільного бюджету, тому не могли спільно купувати майно, тим більше нерухомість. Відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року їх родина продала квартиру АДРЕСА_6 , яка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 . За кошти від продажу вказаної квартири, відповідно до договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року була придбана квартира АДРЕСА_5 на ім`я ОСОБА_5 . Також вони придбали житловий будинок на ім`я сина - ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 на кошти ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , де вказані особи проживали та були зареєстровані. За період з 2000 року по час смерті ОСОБА_10 мав відносини з різними жінками, з жодною з них він не створив сім`ю, не мав сімейних прав та обов`язків. Отже вимоги ОСОБА_3 є недоведеними та такими, що не відповідають вимогам законодавства, яке діяло на час виникнення права власності у померлого сина на спірне майно, тому задоволенню не підлягають.
30.08.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено, витребувані судом докази з Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги імені проф. Мещанінова О.І., Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз, Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та з Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.10.2018 року клопотання відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено та зобов`язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» надати суду відповідні докази.
Позивачем ОСОБА_3 на адресу суду 13.11.2018 року подано відповідь на відзив, в якому остання позовні вимоги підтримує і додатково визначила правовою підставою позовних вимог ст. 17 Закону України «Про власність», який втратив чинність, але яким було передбачено, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними (т.1 а.с.245-246).

21.11.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено, зобов`язано П`яту Харківську державну нотаріальну контору надати суду відповідні докази.

17.01.2019 року від позивача ОСОБА_3 надійшла позовна заява, в порядку уточнення позовних вимог (т.2 а.с.45-47), в якій ОСОБА_3 звертається до відповідача ОСОБА_4 , зазначивши третьою особою ОСОБА_5 , з позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.01.2019 року прийнято до розгляду уточнений позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд. Підготовче провадження у цивільній справі за уточненим позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд закрито. Призначена справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача ОСОБА_3 про виклик свідків задоволено, викликані в судове засідання свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 . Задоволено клопотання відповідача ОСОБА_4 про виклик свідків, викликані в судове засідання свідки: ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 .

22.11.2019 року на адресу суду від позивача ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення..

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник адвокат Сугачева Н.Л. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини з відповідними уточненнями.

Відповідач ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 та їх представник адвокат Мякота О.Ю. проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому відповідач та третя особа, надаючи пояснення, фактично визнали, що протягом тривалого часу ОСОБА_3 була присутня в житті їх сина до його смерті, проживала з ОСОБА_8 за різними адресами у різні періоди часу, зустрічалась із матір`ю ОСОБА_8 під час його відвідування у лікарні, при цьому відповідач зазначив, що не вважав позивача дружиною сина, оскільки син на ній так і не одружився.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що 08.04.1972 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклади шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №138 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 08.04.1972 року (т.1 а.с. 71).

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_6 , про що зроблений відповідний актовий запис №5842 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10.07.1973 року. Його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (т.1 а.с. 70).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда О.Д. вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 продали ОСОБА_31 квартиру АДРЕСА_6 . В п.2 договору зазначено, що вказана квартира належить продавцям на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 18.03.1998 року. Відповідно до п.4 договору продаж здійснено за 37400 грн., ця сума сплачена продавцям в рівних частках кожному ОСОБА_31 до підписання договору (т.1 а.с.75).

ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 09.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. придбала у ОСОБА_32 і стала власником квартир АДРЕСА_5 . Продаж вчинено за суму 8897 грн., які продавець отримав від покупця ще до підписання цього догвору (т.1 а.с.76).

З копії довідки ПФ ПЖЕП-87 №803 від 24.12.2002 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_5 проживає ОСОБА_5 , 1943 року народження, та ОСОБА_12 , 1919 року народження, матір (т.1 а.с.77).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблений відповідний актовий запис №1372 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 19.06.2003 року (том №1, а.с.78).

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2001 року, посвідченого Мороз Г.І., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, купили в рівних частинах кожний у ОСОБА_33 4/10 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Продаж вчинено за суму 7700 грн., які продавець одержала повністю від покупців в рівних частинах, ще до підписання цього договору (т.1 а.с.161).

З копії витягу з домової книги вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_4 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.79-80).

Згідно з копією договору купівлі-продажу від 05.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зубарєвим І.Ю., ОСОБА_4 та ОСОБА_6 продали ОСОБА_34 4/10 частин житлового будинку АДРЕСА_4 здійснено за 17750 грн., які ОСОБА_4 .. ОСОБА_6 отримали в рівних частинах кожний, ще до підпису цього договору. (т. 1 а.с.57).

Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 13.06.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ключніковою В.О., ОСОБА_6 придбав у ОСОБА_13 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за суму 13325 грн., які ОСОБА_13 одержала повністю від покупця ОСОБА_6 , ще до підписання цього договору (т.1 а.с.19, 81). Вказані відомості підтверджуються також копією технічного паспорту на вказане домоволодіння від 26.02.2002 року (том №1, а.с. 20-22) та копією витягу від 16.07.2003 року про реєстрацію КП «ХМБТІ» права власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (том №1, а.с. 23).

Позивачем ОСОБА_3 надано суду оригінали товарних чеків щодо придбання будівельних матеріалів, датованих різними датами, здебільшого за 2011 рік, один чек за 2012 рік і два чеки за 2014 рік, в яких зазначена адреса: АДРЕСА_1 , а також надано чек на придбання екопластику на суму 1336 грн. в 2003 році, однак без вказівки на покупця (т.1 а.с. 231-234).

Також позивачем надано оригінал розписки яка дана ОСОБА_19 в тому, що ОСОБА_3 позичає у неї гроші в розмірі 500 доларів США для придбання будинку та зобов`язується повернути не пізніше 01.06.2004 року (т.1 а.с.235).

Позивач ОСОБА_3 не одружена, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 , виданого 11.07.1991 року про розірвання шлюбу 22.09.1981 року (т.1 а.с.18).

Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_3 , зокрема, працювала в Харківській лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. Професора О.І. Мєщанінова з 11.08.87 року санітаркою швидкої допомоги, потім медреєстратором кабінету медстатистики, звільнена 06.10.1988 року, після чого в жовтні 1988 року прийнята до Харківського науково-дослідницького інституту терапії МЗ УРСР лаборантом, звільнена 12.05.1989 року. З 01.06.1993 року по 02.01.2010 рік знов працювала на різних посадах в Харківській лікарні швидкої невідкладної медичної допомоги ім. Професора О.І.Мєщанінова. З 03.09.2010 року зарахована на посаду сестри медичної дільничної Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська лікарня №3» і працювала в різних відділеннях, останній запис про переведення від 01.01.2018 року на посаду сестри медичної (дільничної) 2 терапевтичного відділення центру первинної медико-санітарної допомоги (т.1 а.с. 24-29).
Позивачем надано суду довідку про обчислення заробітної плати для обчислення пенсії, отриману ОСОБА_3 27.07.2018 року за №273 від Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», яка видана на підставі особових рахунків за 1993-1998 роки. Разом з тим суд вважає таку довідку неналежним доказом, оскільки вона не стосується позовного періоду (т.1 а.с.247).

Разом з тим позивачем надано форму ОК-5 Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 та свідчить про наявність у неї доходу для призначення пенсії за період роботи з 1998 року по 2018 рік у наступних закладах Комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №3 «Харківської міської ради та Комунальній установі охорони здоров`я Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги імені проф. О.І. Мещанінова ( Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради) (т.1 а.с.248-254).

ОСОБА_3 є власником 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 на підставі договору дарування від 03.02.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Руденко О.Є. (т.1 а.с.58-59).

ОСОБА_3 отримала за адресою АДРЕСА_1 кореспонденцію, про що свідчить копія конверту (т.1 а.с.49)

Згідно з висновком з питань судово-медичної експертизи на підставі заяви ОСОБА_3 , 1959 р.н., від 15.03.2016 року, у останньої зафіксовано наявність легких тілесних ушкоджень, які спричинив їй батько її чоловіка ОСОБА_4 13.03.2016 року приблизно о 13.00 годині в будинку АДРЕСА_1 за обставин зі слів ОСОБА_3 (т.1 а.с.44)
Крім того Новобаварським ВП ГУ НП у Харківській області надано копії матеріалів ЖЕО №4533 від 04.04.2016 року, щодо заяви ОСОБА_35 з проханням прийняти міри до батьків її співмешканця, які обманним шляхом додають йому до їжі медичні препарати, в процесі розгляду заяви опитані ОСОБА_3 , яка повідомила, що вона проживає з ОСОБА_36 , а також опитана ОСОБА_5 (т.1 а.с.117-125).
Також позивачем надана суду власна медична картка, із зазначенням її адреси по АДРЕСА_1 (т.2 а.с.94-104).

Внаслідок хронічного алкоголізму ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у Харківському обласному наркологічному диспансері на обліку з 2010 року по 01.12.2017 року (знятий з обліку у зв`язку зі смертю), проходив лікування в стаціонарі, його забирала швидка допомога, в тому числі 13.03.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 (відмова підписана ОСОБА_3 ), про що свідчить медична документація (т.1 а.с.31-43,45-48, 60).

Згідно з відповіддю КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 07.09.2018 року, згідно даним первинної медичної документації, наявної в лікарні, а саме супровідного листка № 404/502, ОСОБА_6 , 40 років, був доставлений у супроводі фельдшера Тахненко в складі бригади швидкої допомоги № 502 05.02.2012 року о 21:55 за викликом № 31185, прийнятим о 20:54 з АДРЕСА_7 з попереднім діагнозом «ЗЧМТ. Ссадна лобу. Закритий перелом правого стегна. Алкогольне сп`яніння?» Більш детальної інформації щодо обставин виклику лікарня не має (т.1 а.с. 126).
Як вбачається з відповіді адміністрації Комунального закладу охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 28.09.2018 року, перевіркою форм первинної медичної облікової документації встановлено, що 07.09.2015 року службою екстреної медичної допомоги, від особи, яка назвалася: «дружиною ОСОБА_37 », був отриманий виклик до ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_8 , приватний сектор (т.1 а.с. 143).
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 44 роки, про що зроблений відповідний актовий запис №17179 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданим 01.12.2017 року (т.1 а.с. 15, 72).

Крім того, вищевказані відомості підтверджуються копією лікарського свідоцтва про смерть №3205 від 01.12.2017 року та довідкою про причину смерті від 01.12.2017 року, з яких вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 від ішемічного інфаркту головного мозку внаслідок алкогольного сп`яніння (т.1 а.с.13-14, 73).
З відповіді ХОБСМЕ від 25.09.2018 року вбачається, що судово-медичну експертизу трупа громадянина ОСОБА_6 , 1973 р.н., було проведено у відділі судово-медичної експертизи трупів Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи 01.12.17 р. на підставі постанови про призначення експертизи слідчого Новобаварського відділу поліції ГУНП в Харківській області В. Міхєєвої від 30.11.17 р. (реєстраційний № ХОБСМЕ 3205). Труп гр. ОСОБА_6 для поховання, відповідно до ст. 238 КПК України, був виданий на підставі письмового дозволу прокурора Новобаварського відділу Харківської місцевої прокуратури № 2 Я. Касьяненко матері ОСОБА_5 , 1943 р.н. (т. 1 а.с. 135-141).
Згідно з копією рахунку-замовлення від 01.12.2017 року за поховання ОСОБА_6 ОСОБА_5 були сплачено послуги на суму 1 338,52 грн. (том 1 а.с.74).

Разом з тим ОСОБА_3 надано суду позову копію договору на виготовлення пам`ятника від 15.05.2018 року. Сума замовлення 1 300 грн. (т.1, а.с. 157), а також світлини, які підтверджують встановлення пам`ятника померлому ОСОБА_6 (т №1 а.с. 220-227)
Після смерті ОСОБА_6 , на підставі відповідної заяви позивача ОСОБА_3 , як спадкоємця 4-ї черги(т. 1, а.с.17) у Харківській державній нотаріальній конторі №5 10.05.2018 року, на підставі ст. 1264 ЦК України, була заведена спадкова справа № 215/218 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 51857761 від 10.05.2018 року (т.1 а.с.16).
З відповіді П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 21.11.2018 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ П`ятої харківської державної нотаріальної контори, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , була заведена спадкова справа № 215/2018 року. У матеріалах вищевказаної спадкової справи знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 581 від 10.05.2018 року, про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1264 ЦКУ, як спадкоємець четвертої черги від ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_8 ; заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 603 від 15.05.2018 року, про прийняття спадщини за законом, згідно ст. 1261 ЦКУ, як спадкоємець першої черги від ОСОБА_4 , який мешкає в АДРЕСА_1 ; заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 602 від 15.05.2018 року, про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_4 , згідно ст. 1261 ЦКУ, як спадкоємець першої черги від ОСОБА_5 , яка мешкає в АДРЕСА_3 . Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 в матеріалах спадкової справи немає. Заповіт не складався. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Крім того, П`ятою харківською державною нотаріальною конторою надані Інформаційні довідки зі спадкового реєстру та копію спадкової справи №215/2018 (т.2 а.с. 9-39). Також суду надані копії матеріалів зазначено спадкової справи (т.2 а.с.12-39).
Позивачем ОСОБА_3 долучено до матеріалів позову копії рукописних заповітів від 15.01.2007 року та від 07.09.2012 року, за змістом яких ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповідає належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , з якою прожив 13 років (зазначено в заповіті, датованому 07.09.2012 року). Однак зазначені копії заповітів суд вважає неналежними доказами, оскільки такі «заповіти» не є нотаріально посвідченими, і достовірно встановити автора їх складання - неможливо (т.1 а.с.30, т.2 а.с.68).

Судом досліджені багаточисельні світлини, які під час судового розгляду пред`являлись на огляд учасникам справи та свідкам, на яких зображені позивач, померлий ОСОБА_6 та друзі і знайомі позивача в різних життєвих ситуаціях, в тому числі на відпочинку і святкуваннях (т.1, а.с. 165-219).

Судом досліджено також особистий лист, в якому ОСОБА_8 звертається до ОСОБА_38 та поздоровляє її зі святом 8 березня, зазначає про почуття любові, однак такий доказ суд також вважає неналежним через неможливість достовірно встановити авторство (т.1 а.с.236).

Представник відповідача просила провести розгляд справи буз допиту свідка ОСОБА_29 , яка не може прибути в судове засідання, допитавши замість неї свідка ОСОБА_39 . Крім того представником позивача заявлено клопотання про замінену свідка ОСОБА_20 на свідка ОСОБА_40 . Вказані клопотання судом задоволені.

Допитані за клопотанням сторони позивачів свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_22 , ОСОБА_42 , ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , які доводяться друзями, знайомими та сусідами ОСОБА_3 , пояснили в судовому засіданні, що в різний час та за різних обставин познайомились з позивачем та померлим на даний час ОСОБА_6 , однак стверджували, що вказаних осіб вони сприймали як сім`ю чоловіка та дружину, які познайомились до 2000 року і згодом почали проживати разом, змінюючи адреси проживання вели спільне господарство ОСОБА_38 готувала їжу, працювала ріелтером і в лікарні, надавала медичну допомогу ОСОБА_8 , коли було необхідно у зв`язку з його захворюванням алкоголізмом, ОСОБА_8 також офіційно та неофіційно працював ремонтував автомобілі, займався ремонтами будівель за гроші; ОСОБА_8 та ОСОБА_38 разом ходили на ринок та купували продукти як для себе так і для собак, інших тварин, яких тримали вдома, приймали та відвідували гостей, разом проводили свята та їздили на відпочинок. Свідки підтвердили, що ОСОБА_38 проживала з ОСОБА_8 у його батьків до продаду їх приватизованої квартири, потім хазяйнувала як за місцем проживання ОСОБА_8 в будинку по АДРЕСА_9 , також ОСОБА_8 проживав за місцем реєстрації ОСОБА_38 по АДРЕСА_8 , разом зі ОСОБА_38 вони доглядали стареньку бабусю ОСОБА_43 зі свідків не підтвердив достеменно за чиї гроші придбавалось нерухоме майно під час спільного проживання ОСОБА_38 та ОСОБА_8 , однак стверджували, що ОСОБА_38 придбавала будівельні матеріали для ремонту, оскільки працювала, а ОСОБА_8 особисто займався ремонтними роботами вдома. Лише свідок ОСОБА_19 підтвердила, що дійсно ОСОБА_3 займала в неї 500 доларів США і пояснювала, що ці гроші необхідні для купівлі будинку, однак адресу будинку назвати не змогла. Також свідки давали показання про те, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_38 були теплі добрі стосунки як у подружжя, більшість зі свідків навіть були здивовані, що ОСОБА_8 і ОСОБА_38 офіційно не одружені, дійсно, у подружжя були періоди непорозумінь з приводу подружніх зрад ОСОБА_8 , однак ОСОБА_38 поновлювала спілкування, пробачала і опікувалась ОСОБА_8 та його здоров`ям до його смерті останнього, намагалась його врятувати, відвідувала у лікарні, а після смерті дуже сумувала, організувала поминки і встановила пам`ятник на могилі.

Свідки ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_39 , ОСОБА_28 , допитані за клопотанням сторони відповідачів, в судовому засіданні і надаючи пояснення щодо сімейних конфліктів в родині ОСОБА_44 та щодо проблем, які виникали через інших жінок ОСОБА_8 та його алкоголізм, не спростували, а підтвердили, що ОСОБА_38 багато років була присутня в житті ОСОБА_8 , мала з ним близькі стосунки та проживала з ним в різні періоди та за різними адресами, в тому числі з батьками ОСОБА_8 до продажу їх спільної з ОСОБА_8 квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до яких обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є інші юридичні факти.

Інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним Кодексом України і закріплений, зокрема, у ст. 74 СК України.
Згідно пункту 1 Розділу VII СК України цей Кодекс набирає чинності з набранням чинності Цивільним Кодексом України.
Пунктом першим Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.
Таким чином, норми ст.74 СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року.
Отже положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, отже не тягне юридичних наслідків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 24.01.2020р. по справі № 546/912/16-ц.

Частиною другою статті 3 СК України, чинного з 01 січня 2004 року визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Окрім цього, відповідно до судової практики Верховного Суду, а саме постанови Верховного Суду від 15.08.2019 року, справа № 588/350/15-ц, навіть факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання іншим із подружжя коштів протягом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Між тим Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 30.10.2019 у справі №643/6799/17 нагадав, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Суд зазначив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

В даному випадку з огляду на досліджені судом письмові докази, показання свідків, багаточисельні світлини, визнання певних обставин відповідачем та третьою особою, суд приходить до висновку що між позивачем ОСОБА_3 та померлим на даний час ОСОБА_6 за життя останнього виникли стосунки, які притаманні подружжю: вказані особи не перебували в інших шлюбах, разом змінювали адреси проживання і проживали під одним дахом, мали спільний побут, разом опікувались та виконували обов`язки по домогосподарству, позивач мала постійне офіційне місце роботи, а ОСОБА_6 офіційно працював нетривалий час, однак заробляв підробітками, вносив свій вклад в спільний бюджет також шляхом роботи по дому, вказані особи мали спільний відпочинок. Допитані в судовому засіданні свідки, навіть з боку відповідача, наголошували на тому, що вказаних осіб вони сприймали як чоловіка та дружину і деякі зі свідків навіть не здогадувались, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 не зареєстровано, оскільки вони робили все разом купували продукти, ходили в гості, утримували вдома тварин та доглядали за ними, разом долали проблеми зі здоров`ям, пов`язані з алкоголізмом ОСОБА_6 , і ззовні їх стосунки виглядали так, що свідчили про наявність почуття любові. Крім того, в ряді досліджених судом документів ОСОБА_3 фігурує як дружина ОСОБА_6 . Зазначені обставини також фактично визнані відповідачем та третьою особою, які перебували у конфліктних стосунках з ОСОБА_3 , однак не заперечували, що ОСОБА_3 досить тривалий час та до смерті їх сина була присутня в житті останнього як жінка, з якою він мав близькі стосунки, навіть проживала в їх родині, а після смерті сина встановила пам`ятник на могилі та влаштовувала поминки.

Отже суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_7 до часу смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовляючи в задоволенні позовних вимог про встановлення такого факту з травня 2000 року по 1 січня 2004 року через відсутність юридичного значення такого факту та належних доказів конкретного часу виникнення таких стосунків.

Стосовно інших позовних вимог спірним є 1/4 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частина якого була придбана 13.06.2003 року ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу у ОСОБА_13 . Продаж вчинено за суму 13325 грн., які ОСОБА_13 одержала повністю від покупця ОСОБА_6 , ще до підписання цього договору. В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 також підтвердила факт отримання грошей саме від ОСОБА_6 .

Оскільки вказане майно придбано до 01.01.2004 року, тобто до набрання чинності Сімейним Кодексом України, режим такого майна не може визначатись відповідно до ст. 74 СК України та глави 8 цього кодексу, тому вказане майно не може бути визнано з цих підстав об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Що стосується інших підстав, з яких спірне майно може набути статус спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, і з урахуванням що на такі підстави додатково посилався представник позивача під час розгляду справи, звертаючи увагу суду на положення ст. 17 Закону «Про власність» та норми ЦК України, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.
Статтею 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 20.06.2007 року, було передбачено:

1. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

2. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (у редакції, яка була чинною на момент придбання спірного майна), спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих випадках не застосовуються.
Так, згідно із частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин (придбання спірного майна), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.
За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час придбання майна), розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону України «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо.
Аналіз наведених роз`яснень суду касаційної інстанції дає підстави для висновку про те, що спільна сумісна власність у період придбання спірної частини будинку (13.06.2003 року) згідно із законодавством, яке діяло у той час, виникала у таких випадках:
- майно придбане подружжям за час шлюбу;
- майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї;
- майно придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що це майно є сумісною власністю.
У досліджуваний період на момент придбання ОСОБА_6 спірного майна, він з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебував, також за вказаний період судом не встановлено юридичний факт проживання вказаних осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_3 не була членом сім`ї ОСОБА_6 у розумінні приписів ст.6, ст.12, ст.13, ст.22, ст.95, ст.96 КпШС УРСР, оскільки за змістом наведених норм закону поняттям «члени сім`ї» охоплювалося коло осіб, які мали кровний зв`язок, або ж їхні взаємовідносини виникали внаслідок встановлення опіки (піклування), усиновлення.
Поняття «член сім`ї», яке визначене ч.2 ст.64, ч.4 ст.156 ЖК України не може бути застосоване до спірних правовідносин, так як зазначеними нормами закону врегульовані виключно питання користування житлом, належним наймачу чи власнику.
Відповідно до ч.2 ст.430 ЦК УРСР 1963 року громадяни можуть укладати договір про сумісну діяльність лише для задоволення своїх особистих побутових потреб. За змістом п.2 ч.1 ст.44 ЦК УРСР такий договір мав укладися у письмовій формі.
Докази існування певної угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 щодо створення спільної власності відсутні. А підстави для виникнення у вказаних осіб часткової власності позивачем взагалі не наводились і не доведені.
Судом встановлено, що під час угоди 13.06.2003 року щодо придбання частини будинку АДРЕСА_1 продавець будь-яких грошей від ОСОБА_3 не отримувала, положення договору містять вказівку на те, що гроші отримані продавцем самі від ОСОБА_6 . При цьому надані позивачем докази, зокрема, боргова розписка щодо займу ОСОБА_3 500 доларів США для придбання будинку без визначення адреси такого будинку, показання свідків, жоден з яких не зміг визначити походження коштів на придбання спірного майна 13.06.2003 року, а також докази щодо наявності у ОСОБА_3 певного доходу у цей період і чеки щодо придбання нею будівельних матеріалів в 2011 та 2014 роках не можуть свідчити про набуття такого майна спільною працею або за спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , отже такі докази є недостатніми для висновку про встановлення щодо спірного майна режиму спільної сумісної або спільної часткової власності вказаних осіб. Більш того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 до угоди щодо придбання спірного майна, купував та продавав нерухомість разом з батьком і отримав від таких угод певний дохід.
З огляду на викладене, суд не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги про визнання за позивачем права власності у порядку поділу подружнього майна на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд, розташованого в АДРЕСА_1 .
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, оцінивши досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав і про доведеність позовних вимог лише в частині встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_7 до часу смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується розподілу понесених сторонами судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В даному випадку позивачем ОСОБА_3 при зверненні з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1300 грн. (т.1 а.с.2) та 352, 40 грн.(т.1 а.с.3), тобто в загальній сумі 1652, 40 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2018 року між ОСОБА_3 та адвокатом Сугачевою Н.Л. було укладено угоду №27 про надання правової допомоги (том №2, а.с.209), повноваження адвоката як представника позивача підтверджені ордером (т.1 а.с.153-а) . Згідно з оригіналами квитанцій від 09.10.2018 року та від 17.10.2018 року ОСОБА_3 сплачено адвокату за надання правової допомоги суму у загальному розмірі 8 475,00 грн. (т.2 а.с. 210, 211), що відповідає також акту виконаних адвокатом робіт від 29.01.2020 року, підписаного адвокатом і клієнтом (т.2 а.с.208).

Крім того між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та адвокатом Мякота О.Ю. 30.08.2018 року та 16.08.2018 року укладені договори про надання правової допомоги, а також додаткова угода №1 до Договору від 16.08.2018 року з ОСОБА_4 , в якій визначено вартість послуг за надання правової допомоги відповідачу, на підтвердження повноважень представника відповідача та третьої особи надані ордери (т.1 а.с.90-93,97, т.2 а.с.42). Також адвокатом Мякота О.Ю. та ОСОБА_4 підписано 10.12.2019 року та 15.01.2019 року акти приймання-передачі виконаних робіт, за які замовник сплатив адвокату відповідно 5120, 00 грн. та 4800,00 грн., отже відповідачем понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 9920 грн. (т.2 а.с.43, а.с.206-207).

Жодний з учасників даної справи не заявляв клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу .

У зв`язку з частковим задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704, 80 грн., враховуючи задоволення лише немайнової вимоги позивача про встановлення факту. В іншій частині сплачений позивачем судовий збір суд з відповідача не стягує. Крім того, враховуючи, що позовні вимоги задоволені на половину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 половину понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 8475 грн.: 2 = 4237, 5 грн., і навпаки стягнути з позивача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_4 половину понесених відповідачем витрат на правову допомогу в розмірі 9920 грн. : 2 = 4960 грн.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, оскільки з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 704, 80 грн. + 4237, 5 грн. = 4942, 3 грн., а в свою чергу з позивача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь відповідача ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 4960 грн., суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю сум судових витрат у розмірі 4960 грн. - 4942, 3 грн. = 17, 70 грн., звільнивши сторони від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, КпШС України, ст.ст.3, 21, 36, 74 СК України, ЦК України, Законом України «Про власність» від 07.02.1991 року, який втратив чинність 20.06.2007 року, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ЦК УРСР, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і господарчих споруд задовольнити частково.
Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_7 до часу смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю сум судових витрат у розмірі 17 (сімнадцять) гривень 70 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Жовтневий районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 27.12.1999 року, РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_8 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 05.06.2001 року, РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_11 ;

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_10 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 05.06.2001 року, РНОКПП: НОМЕР_11 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_12 .

Повне рішення складено 19.06.2020 року.

Суддя Н.В. Баркова