Справа № 461/6851/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/3804/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсною та такою, що не підлягає до виконання претензію ТОВ «Вердикт Капітал» № 13873551 від 02.09.2019 року до ОСОБА_1 про виконання зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 06 вересня 2019 року він отримав лист-претензію ТОВ «Вердикт-капітал» з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 66 411,65 грн., що виникла в результаті неналежного виконання кредитного договору № від 19.11.2014 року, укладеного між ним та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором факторингу № 1 від 21.06.2019 року, правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» за договором факторингу № 2019-ІКІ/ВЕСТА від 26.12.2018 року, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» за договором відступлення права вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року. На його думку лист-претензія ТОВ «Вердикт Капітал» № 13873551 від 02.09.2019 року суперечить нормам матеріального права, зокрема, не долучено документи, що підтверджують вимоги заявника, відсутні реквізити для оплати заборгованості, претензія підписана особою, яка не має на це повноважень, місячний строк розгляду претензії скорочено до 7 днів з дня отримання. Зазначає, що жодного разу не отримував повідомлення про заміну кредитора, чим був позбавлений права на ознайомлення з договорами факторингу та перевірки їх на відповідність законодавству, оскільки наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Крім того, його не повідомляли про відступлення права грошової вимоги. З наведених підстав просив претензію ТОВ «Вердикт Капітал» № 13873551 від 02.09.2019 року визнати недійсною та такою, що не підлягає до виконання.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвалу оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що строк для усунення недоліків позовної заяви пропущений з поважних причин, оскільки він з 10 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в Львівському обласному державному клінічному лікувально-діагностичному центрі. З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви протягом строку, встановленого ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року, а саме, не надав підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також не зазначив, чи вживалися заходи досудового врегулювання спору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частина 2 ст. 185 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання недійсною та такою, що не підлягає до виконання претензію ТОВ «Вердикт Капітал» № 13873551 від 02.09.2019 року до ОСОБА_1 про виконання зобов`язання.

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам, встановленим п.п. 6, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, згідно з якими позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Надано ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. Роз`яснено, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалу судді Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_3 отримав 10 жовтня 2019 року, станом на 24 жовтня 2019 року недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі судді, ним не усунуті.

Твердженння ОСОБА_1 про те, що він перебував на стаціонарному лікуванні в Львівському обласному державному клінічному лікувально-діагностичному кардіологічному центрі з 11 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2019 року підтверджуються Витягом з історії хвороби стаціонарного хворого № НОМЕР_1 (а.с. 27).

Оскільки ОСОБА_1 протягом строку, визначеного судом для усунення недоліків позовної заяви, перебував на стаціонарному лікуванні, він був позбавлений можливості усунути зазначені недоліки, у строки, зазначенні судею в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачеві.

Крім цього, на думку колегії суддів, недоліки позовної заяви ОСОБА_1 , зазначені в ухвалі судді Галицького районного суду м. Львова від 11 вересня 2019 року, не перешкоджають вирішенню суддею питання про відкриття провадження у справі, оскільки недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, можуть бути усунуті під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.06.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.