Єдиний унікальний номер 235/7815/19
Номер провадження 22-ц/804/1889/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 235/7815/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2020 року (суддя Клікунова А.С., повний текст рішення складений 19 березня 2020 року),

в с т а н о в и в :

06 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що він перебував в трудових відносинах з ТОВ «Шахтарськтранс», з 22 січня 2018 року обіймав посаду машиніста тепловозу. 09 серпня 2019 року позивач під тиском ОСОБА_2 , який входить до ланки керівників підприємства, змушений був звільнитися з роботи. Побоюючись висловлених погроз, що буде штучно створено ситуацію для його звільнення за начебто порушення трудової дисципліни та відповідний запис в трудовій книжці може перешкоджати в працевлаштуванні, він подав заяву про звільнення. Наказом № 52 від 09 серпня 2019 року позивач звільнений з ТОВ «Шахтарськтранс» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції заяву про грубе порушення ТОВ «Шахтарськтранс» законодавства про працю, яке виявилося в позбавленні позивача права на труд, гарантоване ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України. Повідомлення позивача про кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0001780, кваліфікація за ч. 1 ст. 172 КК України. Вважає, що звільнений незаконно, його заява про припинення трудових відносин не відповідала реальному волевиявленню. За захистом трудових прав в спосіб скасування наказу ТОВ «Шахтарськтранс» № 52 від 09 серпня 2019 року (про звільнення), поновлення на роботі, ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 235 КЗпП України, звернувся до суду. З часу припинення трудових відносин, а саме 09 серпня 2019 року відповідачем не надано остаточного розрахунку, належні суми заробітку, нараховані при звільненні виплачено лише 23 серпня 2019 року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок. За затримку розрахунку при звільненні відповідач повинен понести відповідальність, тому просив стягнути в порядку ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 10309,04 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» про поновлення на роботі залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтарськтранс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновок суду першої інстанції про те, що він у день звільнення не працював і з моменту звільнення не звертався до відповідача із вимогою про розрахунок всіх належних сум, не відповідає обставинам справи, оскільки заяву про звільнення він подав 09 серпня 2019 року та в цей день був ознайомлений з наказом про звільнення на своєму робочому місці, що підтверджується його заявою та підписом на наказі. Таким чином, у день звільнення він був на роботі і відповідач був зобов`язаний виплатити йому всі належні суми. Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову про поновлення на роботі, а отже визнає вимоги про стягнення середнього заробітку, тому у суду були всі законні підставі для ухвалення рішення про задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідачем ТОВ «Шахтарськтранс» надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення у справі є законним та обґрунтованим, при розгляді справи не були порушені норм матеріального та процесуального права, враховані всі фактичні обставини справи, в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам, тому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 22 січня 2018 року працював за сумісництвом машиністом тепловозу в ТОВ «Шахтарськтранс»; з 02 жовтня 2018 року переведений на основне місце роботи машиністом тепловозу; тобто перебував у трудових відносинах з ТОВ «Шахтарськтранс» (а.с.4-15).

Згідно наказу ТОВ «Шахтарськтранс» № 90-в від 02 серпня 2019 року ОСОБА_1 відповідно до статті 26 Закону України «Про відпустки» надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 8 календарних днів з 02 серпня 2019 року по 09 серпня 2019 року (а.с.61).

Перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати 09 серпня 2019 року підтверджується також табелем обліку використання робочого часу за серпень 2019 року по ТОВ «Шахтарськтранс» (в графі за 9 серпня проставлено умовне позначення «на» - «відпустка без збереження заробітної плати, що узгоджується з наказом Державного комітету статистики України № 489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці») (а.с.55).

09 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади машиніста тепловозу виробничого підрозділу ТОВ «Шахтарськтранс» за угодою сторін (а.с.31).

Наказом ТОВ «Шахтарськтранс» № 52-к від 09 серпня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 09 серпня 2019 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.32).

День звільнення 09 серпня 2019 року не був робочим днем ОСОБА_1 .

Згідно довідки ТОВ «Шахтарськтранс» № б/н від 24 вересня 2019 року ОСОБА_1 за серпень 2019 року (9 календарних днів, в тому числі 8 днів відпустки без збереження заробітної плати) нараховано заробітну плату в сумі 14765,08 грн. (без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів) (а.с.20).

Згідно виписці з банківської карти ОСОБА_1 за період з 05 лютого 2019 року по 21 жовтня 2019 року на особовий зарплатний рахунок 23 серпня 2019 року відповідачем ТОВ «Шахтарськтранс» зараховано суму 11885,89 грн. (а.с.17-19).

Перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, ОСОБА_1 скористався правом подати заяву про звільнення за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України), роботодавцю видавати наказ про переривання відпустки або виходити працівнику на один день на роботу не потрібно, таким чином, днем звільнення ОСОБА_1 є останній день відпустки.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статей 116, 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки підлягає стягненню з часу пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок і по день проведення фактичного розрахунку, оскільки ОСОБА_1 у день звільнення не працював, не подав суду доказів про те, що пред`являв ТОВ «Шахтарськтранс» вимогу про розрахунок, при цьому час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли роботодавцю (відповідачу) стало відомо про таку вимогу позивача.

Такий висновок суду ґрунтується на встановлених обставинах справи та нормах матеріального права.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із роз`яснень, викладених у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, вбачається, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не працював, вимогу про розрахунок ТОВ «Шахтарськтранс» не пред`являв, належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до ТОВ «Шахтарськтранс» про виплату заробітної плати матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача не підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 09 серпня 2019 року (день звільнення) по 23 серпня 2019 року (день розрахунку).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач 09 серпня 2019 року в день звільнення був присутній на роботі і тому відповідач повинен був сплатити всі належні йому суми в цей день, не ґрунтуються на законі, оскільки в статті 116 КЗпП України зазначено, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Тобто в розумінні зазначеної статті працівнику провадиться виплата належних йому сум саме в день звільнення, якщо він працював, тобто перебував на своєму робочому місці та виконував свої трудові обов`язки, в той час як відповідно до табелю обліку використання робочого часу за серпень 2019 року (а.с.55) позивач в день звільнення не працював.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач визнав позов, а тому суд повинен був задовольнити його позов, не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач позов не визнає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

О.В. Халаджи