КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6581/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Справа № 752/3422/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Оніщука О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Чередніченко Н.П., про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Український Бізнес Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк», ОСОБА_3 про визнання іпотеки припиненою,

встановив:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати припиненим договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між Акціонерним банком «Український бізнес Банк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим номером 2563, у зв`язку із припиненням основного зобов`язання.

Разом із позовною заявою представник позивача звернулась до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позовних вимог, в якій просила:

- накласти арешт на нежитлові приміщення - нежилі приміщення з № 1 по № 10 ( групи приміщень № 22) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м.;

- заборонити суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних органів, іншим органам чи посадовим особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень №22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м.;

- заборонити ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та/а бо іншим особам вчиняти дії щодо примусового стягнення нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м., до набрання рішенням по даній справі законної сили.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що враховуючи формулювання у вступній частині оскаржуваної ухвали «у відкритому судовому засіданні за участю секретаря», клопотання про забезпечення позову було призначене до розгляду в судовому засіданні, однак заявника не повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду заяви.

Зазначає, що судом не надано жодної правової оцінки іншим, крім повідомлення від 10.01.2019 року, фактам та обставинам, на які посилався позивач в своїй заяві.

Посилається на те, що 20.03.2019 року щодо спірного приміщення діяла заборона вчинення будь-яких реєстраційних дій, накладена ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2019 року у справі №752/1351/19. Ухвалою Київського апеляційного суду від 04.07.2019 року ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову була скасована, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до лютого 2020 року заборону вчинення реєстраційних дій знято не було, оскільки ухвала Київського апеляційного суду від 04.07.2019 року не була пред`явлена до виконання.

Разом з тим, останнім часом декілька разів незнайомі люди оглядали приміщення ззовні та намагалися потрапити всередину, мотивуючи тим, що вказане приміщення виставлено на продаж. Вказане зумовило звернення позивача до приватного нотаріуса та перевірки інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і, як виявилось, рішенням державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 11.02.2020 рокуобтяження з об`єкту нерухомості знято за рішенням суду (постанова КАС від 04.07.2019 року).

Крім того, вступили в силу зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 5 ст.25 якого наразі передбачає, що повторне подання власником об`єкта нерухомого майна заяви про заборону вчинення реєстраційних дій щодо одного і того самого об`єкта нерухомого майна можливе через п`ять календарних днів з дня завершення строку, передбаченого абзацом 2 ч. 3 цієї статті, а в разі відкликання попередньої заяви - через п`ять календарних днів з дня такого відкликання. Дані нововведення надають можливість протягом п`яти календарних днів вчиняти будь-які дії із майном, в тому числі відчужити без відома власника на підставі застереження в іпотечному договорі щодо позасудового порядку звернення стягнення на іпотечне майно, разом з тим, позивач наголошує, що іпотека є погашеною, а внесення змін до реєстру та реєстрацію іпотеки є штучно створеними без наявних на те правових підстав.

Отже, враховуючи те, що інформація про скасування ухвали суду про забезпечення позову від 20.03.2019 pоку внесена до реєстру не була, а також те, що позивач, як власник частини майна, мала змогу накладати заборону вчинення реєстраційних дій задля збереження свого майна, остання наразі має обґрунтовані підстави вважати, що, враховуючи зміни до законодавства, а також скасування 11.02.2020 року заборони вчинення реєстраційних дій в реєстрі, приміщення у передпродажній стадії. Заборона вчинення реєстраційних дій від власника останній раз внесена позивачем 12.02.2020 року, докази чого заявник подав суду першої інстанції, вже з 27.02.2020 року приміщення протягом п`яти днів буде вільне від обтяжень та може бути відчужене відповідачем в будь-який момент без відома власників приміщення, в такому випадку при можливому задоволенні позову про визнання іпотеки припиненою, ефективний захист та відновлення порушених прав та інтересів позивача буде ускладнено, оскільки існує реальна загроза відчуження приміщення як предмета іпотеки.

Посилається на те, що звертаючись до суду з позовом, позивач бажає захисти свої майнові права, які порушені безпідставним внесенням змін до запису про припинення іпотеки в ЄДРРП та відновлення іпотеки на майно, яке є власністю позивача, яка придбала його за ринковою ціною та вільне від жодних обтяжень. Отже, у випадку відчуження майна, іпотеку на яке позивач просить визнати припиненою, ефективний захист порушених майнових прав позивача буде ускладнений або унеможливлений, як і виконання рішення суду, оскільки на майно вже буде звернуто стягнення в позасудовому порядку та на підставі наявності запису про обтяження від 29.11.2016 року.

В судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції з Харківським окружним адміністративним судом, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» Курочкін О.О. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що один із видів забезпечення позову, який просить застосувати позивач, зокрема, накладення арешту на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м., може суттєво вплинути, порушити права іншого співвласника вказаних нежилих приміщень ОСОБА_4 , якого не залучено до участі у справі.

Також суд зауважив, що у поданій заяві позивач посилається на зміну іпотекодержателя «ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», а також направлення останнім повідомлення позивачу про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, суд звернув увагу на тривалий проміжок часу, що минув з часу зміни іпотекодаржателя та направлення останнім позивачу повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки (січень 2019 року), до моменту звернення позивача до суду з даним позовом та заявою про забезпечення позову - лютий 2020 року. Позовні вимоги позивача зводяться до визнання припиненим договору іпотеки, а відтак суд дійшов висновку, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не є співмірними із заявленими останньою позовними вимогами.

Однак погодитись у повному обсязі із висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала його тим, що 19.04.2017 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець -1), ОСОБА_4 (покупець-2) укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень, за умовами якого продавець передає у власність (продає) нежилі приміщення № 1 по №10 ( групи приміщень №22) (в літ.А), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м, у цілому покупцям у рівних частках по 1/2 частці кожному.

На момент продажу приміщення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи щодо обтяження нерухомого майна були відсутні.

Через два роки після придбання позивачем вказаного приміщення остання, будучи залученою в якості боржника до розгляду справи №752/21043/19 дізналась, що 15.02.2008 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №7/Ф, за яким останньою було отримано кредит в сумі 3 131 000 грн. на строк до 15 лютого 2016 року зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами та передано в забезпечення кредиту нежилі приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

15.02.2008 року між ПАТ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого позичальник забезпечила предметом іпотеки своє зобов`язання за виконання нею, як боржником усіх зобов`язань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 7/Ф від 15 лютого 2008 року нежилими приміщеннями з № 1 по № 12 (групи приміщень № 22 в Літ. «А»), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 .

08.12.2014 року між ТОВ «Велес-Д» та ПАТ «Український Бізнес Банк» було укладено договір факторингу № 2, на виконання умов якого ПАТ «Український Бізнес Банк» відступило ТОВ «Велес-Д» право вимоги за договором іпотеки від 15.02.2008 року, який посвідчений 06.12.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6642. У подальшому зазначений договір рішенням уповноваженої особи Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український Бізнес Банк» № 4 від 80.11.2015 року було визнано нікчемним.

10.02.2015 року ТОВ «Велес-Д» ініціювало внесення до Державного реєстру речових прав запису про припинення іпотеки за своєю заявою від 09.02.2015 року, із якої вбачається, що ОСОБА_3 повністю погасила суму заборгованості за кредитним договором.

Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153278137 від 21.01.2019 року позивач дізналась, що 10.02.2015 року об 11:40 приватним нотаріусом було внесено запис про припинення іпотеки на підставі заяви ТОВ «Велес-Д» від 09.02.2015 року №8 про повну сплату суми заборгованості за кредитним договором.

Натомість 29.11.2018 року державним реєстратором Урупою А.Ф. скасовано запис від 10.02.2015 року та внесено запис про іпотеку на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року у справі №910/32311/15, а також додано іпотекодержателя: ПАТ «Український Бізнес Банк», якого 29.11.2018 року після державної реєстрації договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Український бізнес банк» та ТОВ «ФК «Паритет» від 29.11.2018 року - змінено на іпотекодержателя: ПАТ «ФК «Паритет».

15.01.2019 року позивач отримала повідомлення від ТОВ «ФК «Паритет», яким новий кредитор не лише повідомив заявницю про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом 30 днів з моменту отримання нею повідомлення, а ще й визнав ОСОБА_1 боржником по кредитному договору із сумою заборгованості в розмірі 5 151 483 грн. 93 коп. та повідомив про майбутнє виселення із приміщення у випадку не сплати кредитного боргу ОСОБА_3 . Отже, ігноруючи той факт, що іпотека є припиненою, відповідач на підставі повторно внесеного запису про обтяження майна намагається повторно стягнути заборгованість за кредитним договором у вигляді звернення стягнення на майно із нового власника майна. Вказані обставини зумовили звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права із вказаним позовом.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на те, що позивач є співвласником нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м., які набула у власність у 2017 році. На початку 2019 року позивач дізналась про існування кредитного договору, укладеного 15.02.2008 року між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_3 , у забезпечення виконання зобов`язань за яким вказані вище нежилі приміщення було передано в іпотеку банку ОСОБА_3 , яка на той час була їх власником. У грудні 2014 року АБ «Український Бізнес Банк» відступлено на користь ТОВ «Велес-Д» право вимоги за договором іпотеки від 15.02.2008 року. 10.02.2015 року ТОВ «Велес-Д» ініціювало внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення іпотеки у зв`язку із виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором від 15.02.2008 року. Однак, 29.11.2018 року державним реєстратором внесено новий запис про іпотеку, іпотекодержателем зазначено «ТОВ «Факторингова компанія «Паритет». 15.01.2019 року позивачем отримано повідомлення від ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», яким останній повідомив про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнав ОСОБА_1 боржником за вказаним вище кредитним договором.

Таким чином, позивач зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити виконання можливого судового рішення про задоволення позову, оскільки ТОВ «Факторингова компанія «Паритет», будучи зареєстрованим іпотекодержателем, може в будь-який час відчужити приміщення без відома власника на підставі застереження в іпотечному договорі щодо позасудового порядку звернення стягнення на іпотечне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником Ѕ частини нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м., які набула у власність на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 19.04.2017 року, який укладено між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець -1), ОСОБА_4 (покупець-2).

Згідно з повідомленням про зміну кредитора і вимогу про усунення порушень в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» від 10 січня 2019 року, кредитор ТОВ «ФК «Паритет» повідомив ОСОБА_1 , як іпотекодавця за договором іпотеки нежитлових приміщень, укладеним між АБ «Український Бізнес Банк» та ОСОБА_3 , у 30-денний термін з моменту отримання нею даної вимоги виконати грошове зобов`язання за кредитним договором №7/Ф від 15.02.2008 року та сплатити заборгованість у розмірі 5 151 483 грн. 93 коп., встановлену заочним рішенням Голосіївського районного суду від 18.09.2017 року по справі № 752/21043/15-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є визнання припиненим договору іпотеки від 15.02.2008 року, який укладено між Акціонерним банком «Український бізнес Банк» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим № 2563, предметом якого є нежилі приміщення з № 1 по № 10 ( групи приміщень № 22) ( в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Підставою заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначає припинення основного зобов`язання у зв`язку з його виконанням позичальником ОСОБА_3 .

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви судом першої інстанції належним чином не було враховано вимог ст. 149-150 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, а також, що між сторонами дійсно виник спір про визнання припиненим договору іпотеки від 15.02.2008 року, предметом якого є нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , Ѕ частина яких належить позивачу на праві власності. Отже, проведення в подальшому будь-яких реєстраційних дій щодо цього нерухомого майна унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення судом позову у вказаній справі, поновлення порушених прав позивача, тому суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Судом також не враховано, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог, у зв`язку з чим необґрунтовано у повному обсязі відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає обґрунтованим припущення позивача, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась.

Враховуючи викладене, з метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення заяви та застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м.

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Разом з тим, в частині вимог про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення та заборони ТОВ «ФК «Паритет» або будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо примусового стягнення (відчуження) цих нежилих приміщень заява задоволенню не підлягає, оскільки забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти реєстраційні дії щодо нежилих приміщень є достатнім та співмірним заходом із заявленими позовними вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 не оспорюється право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 . Крім того, співвласник вказаних нежилих приміщень ОСОБА_4 не залучений до участі у даній справі.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що заява позивача в частині накладення арешту та заборони вчиняти дії щодо примусового стягнення на нежилі приміщення не підлягає задоволенню, оскільки забезпечення позову в такий спосіб обмежуватиме право власності на ці нежилі приміщення іншого співвласника ОСОБА_4 , який не є учасником справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановлені ухвали про забезпечення позову не були враховані вищевказані обставини справи, надані докази у підтвердження заяви про забезпечення позову, допущено порушення норм процесуального права, отже, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року - скасувати та прийняти постанову:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Заборонити усім суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 22 ) (в літ. «А»), які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 126,2 кв.м.

В іншій частині заяви - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Паритет», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, 154.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення до виконання - три роки.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Оніщук М.І.

Немировська О.В.