Справа № 308/5138/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Стегней К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов обґрунтований тим, що 31 липня 2004 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (оригінал свідоцтва про одруження НОМЕР_1 , виданого виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району 31.07.2004 року, актовий запис № 14).

Від цього шлюбу у них народилась дитина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на сьогоднішній день є малолітньою та проживає разом з позивачкою.

Як зазначає позивач, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на та подружні відносини. Протягом тривалого часу фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер та, відповідно позивач прийшов до висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу.

Неодноразові спроби владнати сімейні стосунки з метою збереження сім`ї результату не принесли. Позивачем неодноразово вживались заходи для примирення, проте безрезультатно.

Позивач переконана, що збереження шлюбу є неможливим, тому просить суд часу для примирення не надавати. З питання щодо проживання дитини та поділу майна між нами спору немає

Щодо допомоги на утримання дитини. Допомога відповідача носить нестабільний характер, відповідач може тривалий час про ОСОБА_1 та їх спільну дитину не турбуватися, фінансово не допомагати. Неодноразові спроби умовити його про необхідність турбуватись про фізичний та інтелектуальний розвиток дитини стабільного результату не принесли. Позивачу самотужки доводиться виховувати дитину та забезпечувати їй хоча б мінімальний рівень життя. Але враховуючи постійне подорожчання вартості харчів, одягу, медичних послуг тощо, цього недостатньо.

Саме такі обставини змусили звернутись до суду за стягненням аліментів з відповідача на користь дитини.

Позивачу відомо, що відповідач працює офіційно та має дохід близько 14000,0 гривень щомісяця. Так, він працює директором ПП «ДАР-ВЕР» з приблизним доходом в розмірі 8400,00 грн. щомісяця, та головним інженером в ПП «СТІК» з сукупним щомісячним доходом в розмірі 6 000,00 грн. Копія довідки ПП «СТІК» щодо доходу № 48 від 22.05.2020 року додається, оригінал знаходиться у позивача. Надати довідку щодо працевлаштування та заробітку в ПП «ДАР-ВЕР» позивач не може, так як відповідач є директором даного ПП, тому відповідно такі відомості необхідно витребувати від нього в судовому засіданні.

Отже, відповідач спроможний сплачувати аліменти на дитину в розмірі, достатньому для розвитку їх дитини, так як має стабільний дохід, на обліку в центрі зайнятості не стоїть, інших утриманців не має, фізично здоровий.

Фінансове утримання їхньої дочки, забезпечення її різностороннього розвитку, інтересів, фізичного та духовного виховання потребують значних коштів. У ОСОБА_1 є всі підстави вважати, що відповідач добровільно не буде фінансово допомагати стабільно і надалі, і тому вона змушена звернутись до суду за стягненням аліментів на дитину.

Позивач чи її представник в судове засідання не прибули, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом належним чином повідомлені.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання також не прибув, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Судове засідання у справі було призначене на 25.06.2020 року на 11 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 30.06.2020 року.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31 липня 2004 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району 31.07.2004 року, актовий запис № 14.

Від цього шлюбу у них народилась дитина: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , яка на сьогоднішній день є малолітньою та проживає разом з позивачкою.

Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно доч.1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно цього ж Закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн.

Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 109,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 218 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 3 306,10 грн.

Проаналізувавши досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи заяві відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків щодо утримання їх неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 4 000,0 (чотирьох тисяч) гривень щомісячно з 29 травня 2020 року (дня звернення до суду з відповідним позовом) до досягнення нею повноліття.

Крім того, на даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та Відповідачем має формальний характер, подружнє життя не склалося через несумісність характерів та розбіжність у поглядах на та подружні відносини. Протягом тривалого часу фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, шлюб став носити формальний характер, відтак суд прийшов до висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати.

Як зазначено у ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, в силу вимог ст.ст. 141, 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу, що становить 420 грн. 40 коп., а з відповідача підлягає стягнення 420,40 грн., сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу на користь позивача, та 420,40 гривень судового збору на користь Держави, за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Визначаючись щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, суд виходить з наступного.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу за представництво інтересів у суді, які становлять 5 000,00 гривень.

На підтвердження судових витрат позивача за надання професійної правничої допомоги до матеріалів справи не додано жодних допустимих доказів крім ордеру про надання правничої допомоги Сілкіної-Яцко Євгенії Олексіївни в інтересах ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Така заява зроблена не була, відтак у позивача відсутні підстави для подальшого звернення із зазначеною заявою.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Підсумовуючи вище викладене, суд вважає за доцільне в задоволенні заявленої позивачем суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. відмовити, оскільки відсутні відповідні докази на підтвердження здійснення позивачем відповідних витрат.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112, 150, 151, 181, 182, 184, Сімейного кодексу України та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 43, 49, 134, 141, 142, 206, 258, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Шлюб, укладений 31 липня 2004 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований виконкомом Оноківської сільскої ради Ужгородського району, згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , від 31.07.2004 року, згідно актового запису № 14 - розірвати.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , серія та номер паспорту - суду невідомі), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , серія та номер паспорта - НОМЕР_5 ), аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29.05.2020 року (день звернення до суду з відповідним позовом) і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду, в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

В частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , серія та номер паспорта - НОМЕР_5 ), витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ), на користь Державного бюджету України, витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , серія та номер паспорта - НОМЕР_5 ), 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору, згідно платежу АТ «А-Банк» № 15227593 від 29 травня 2020 року (оригінал якої зберігається у матеріалах справи), у розмірі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Підставою для повернення є зазначене рішення скріплене гербовою печаткою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 30.06.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова