Справа № 395/322/20 Провадження № 2/395/118/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Забуранного Р.А.

при секретарі Таран С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в особі директора департаменту претензійно-позовної роботи Левківської Оксани Петрівни до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернулося Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» в особі директора департаменту претензійно-позовної роботи Левківської Оксани Петрівни до ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01 липня 2016 року між ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборгованість, яка утворилась з 01 липня 2016 року по 30 листопада 2019 року за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення, в сумі 10773,34 гривень, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості, відповідачем до цього часу не сплачено.

Боржник не виконує належним чином покладені на нього обов`язки по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10773,34 гривень - основного боргу, 456,77 гривень - 3% річних, втрати від інфляційних процесів - 1262,50 гривень, а всього - 12492,61 гривень.

Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, 3% річних, індекс інфляції та понесені судові витрати.

29 квітня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву згідно з яким вимоги позову відповідач не визнає. У відзиві на позовну заяву стороною відповідача зазначено, що 22.10.2019 року, уповноваженим представником Позивача - Андрющенко А. , було проведене розпломбування лічильника № 101937111 та проведено його заміну з відповідним опломбуванням нового лічильника №11831164.

При заміні лічильників, згідно відомостей, відображених в Акті №5 з написом «Розпломбування» від 22.10.2019 року, було зафіксовано показники лічильника обліку холодної води № 101937111 в обсязі 00627 м. куб. Окрім цього, порівнюючи початково зафіксовані показники та показники на час переустановлення лічильника, відомості, наведені Позивачем в зазначеній Таблиці не співпадають з відомостями зафіксованими в Договорі та Акті №5 від 22.10.2019 року. Їх розбіжність складає 18 м.куб.

Відповідно Актом №5 з написом «Опломбування» від 22.10.2019 року - зафіксовані показники нового лічильника № 11831164 з нульовим показником.

Щодо розрахунку заборгованності за використання гарячої води зазначає, що зафіксовані показники на лічильнику № 101938161 обліку гарячої води на дату 01.10.2016 року згідно відомостей відображених в Договорі від 01.07.2016 року, становили 66 м.куб.

Згідно Акту №798942 від 07.02.2020 року приймання на абонентський облік засобів обліку води, зафіксовані показники лічильника гарячої води становлять 00071 м.куб.

Окрім цього, сторона відповідача, звертає увагу суду, що в порушення приписів ст. ст. 253, 256, 257 ЦК України, позивачем було заявлено вимоги за період з 01.07.2016 року по 18.10.2016 року, оскільки такі виходять за межі позовної давності.

27 травня 2020 року від сторони позивача до суду надійшла відповідь на відзив у якій позивач відхиляє наведені відповідачем у відзиві заперечення, вказавши що в договорі укладеному між Позивачем та Відповідачем в пункті 1.4 «Характеристики засобів обліку води» є інформація про засоби обліку встановлені у відповідача за адресою АДРЕСА_1 , їх характеристику та дату останньої повірки засобів обліку.

Встановлені засоби обліку холодної води заводський номер № 101937111 та гарячої води заводський номер № 101938161 мають останню дату повірки 22.08.2013 р.

Для усіх засобів обліку води установлено міжповірочний інтервал 4 роки (наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрований у Міністерстві юстиції України01.11.2016 року за № 1417/29547).

Виходячи з цього позивач вказує на те, що, встановлені засоби обліку № 101937111 (холодне водопостачання) та № 101938161 (гаряче водопостачання) не були взяті на абонентський облік у зв`язку з тим що не пройшли міжповірочний інтервал у 2016 році.

Також зазначає, що відповідачем додано до відзиву Акт № 798942 від 07.02.2020 року про приймання на абонентський облік засобів обліку води. Акт підтверджує те що данні засоби обліку № 101937111 (холодне водопостачання) та № 101938161 (гаряче водопостачання) не були повірені в міжповірочний інтервал у 2016 році, а взяті на абонентський облік лише у 2020 році.

Тому Позивачем з 01.07.2016 року по 30.11.2019 року нарахування за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 проводяться відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила № 630).

Відповідно до п. 11 Правил № 630 у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Нарахування за спожиті послуги водопостачання та водовідведення за період з01.07.2016 по 30.11.2019 за особовим рахунком № НОМЕР_4 (вказаним у Розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги у квартирі АДРЕСА_1 проводилися з урахуванням даних показань будинкового лічильника за винятком витрат води всіх засобів обліку у житлових та нежитлових приміщеннях цього будинку, а отримана різниця була розподілена між споживачами, які не мали засобів обліку води або не зняли та не передали показання даних засобів ПрАТ «АК «Київводоканал», пропорційно до зареєстрованих мешканців квартир у будинку, тобто, відповідно до порядку, передбаченому п. 11 Правил № 630.

16 червня 2020 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення згідно з якими вимоги позову, а також аргументи відповіді на відзив відповідач не визнає та просить суд відмовити у задоволені позову. У письмових поясненнях сторона відповідача вказує, що станом на дату укладення договору були встановлені лічильники та зафіксовані показники. Вказує на те, що засоби обліку води були взяті на облік відразу після підписання Договору так, як в 2019 ропі відбулося розпломбування та опломбування лічильників, про шо було складено відповідний акт за № 5 від 22.10.2019 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до заяви просив суд розглянути справу без їх участі та задовольнити позов.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у відповідності до своїх клопотань просили суд розглянути справу без їх участі.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що 01 липня 2016 року між ПАТ «АК «Київводоканал», що перейменоване на ПрАТ «АК «Київводоканал» та ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З огляду на вищезазначене, відповідач у період нарахування заборгованості був споживачем послуг, які надаються ПрАТ «АК «Київводоканал». Заборгованість, яка утворилась з 01 липня 2016 року по 30 липня 2019 року за отримані послуги в сумі 10773,34 гривень, що підтверджується довідкою та розрахунком заборгованості, відповідачем до цього часу не сплачено. Протягом вищезазначеного періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило.

Боржник не виконує належним чином покладені на нього обов`язки по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим має заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10773,34 гривень - основного боргу, 456,77 гривень - 3% річних, втрати від інфляційних процесів - 1262,50 гривень, а всього - 12492,61 гривень. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Відповідно до ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до комунальних.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовився від послуг, які надавало йому ПрАТ «АК «Київводоканал», то в нього виник обов`язок сплатити ці послуги.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг, позивачем нараховано 1262,50 грн. - індексу інфляції за час прострочення та 456,77 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Проте, суд враховує звернення сторони відповідача про застосування строків позовної давності щодо заявленої вимоги за період з 01.07.2016 року по 18.10.2016 року, зазначене у відзиві на позовну заяву, оскільки така виходять за межі позовної давності.

Відповідно до статті 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В такому випадку суд приходить до висновку про відмову в задоволені заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованісті за оплату житлово-комунальних послуг, 3% річних, індекс інфляції за період з 01.07.2016 року по 18.10.2016 року.

Таким чином, станом на 30 листопада 2019 року з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги, що становить 10603,84 гривень - основного боргу, 440,56 гривень - 3% річних, втрати від інфляційних процесів - 1196,68 гривень, а всього - 12241,08 гривень.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених сторонами вимог і на підставі наданих ними доказів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010р. №4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч.23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України» за заявою №63566/00 суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що несплата відповідачем боргу за надані послуги позивачу ПрАТ «АК «Київводоканал» є порушенням зобов`язань, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 2059,68 грн., що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 12, 13, 19, 49, 81, 141, 263 - 266, 268, 273, 274, 275, 354 ЦПК України, ст. 11, 252, 526,625 ЦК України, ст.68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в особі директора департаменту претензійно-позовної роботи Левківської Оксани Петрівни до ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 10603,84 гривень - основного боргу, 440,56 гривень - 3% річних, втрати від інфляційних процесів - 1196,68 гривень, а всього - 12241,08 гривень (дванадцять тисяч двісті сорок одну) гривню 08 копійку та сплачену суму судового збору у розмірі 2059 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 68 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою

запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: Р. А. Забуранний

Повний текст судового рішення виготовлений 19 червня 2020 року.