Постанова

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 705/7081/16

провадження № 61-41991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

особа, яка подавала апеляційні та касаційні скарги - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», які підписані представником Юрченком Володимиром Ярославовичем , на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року в складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Новікова О. М., та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року в складі колегії суддів: Храпка В. Д., Бондаренка С. І., Новікова О. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання договору позики від 24 травня 2004 року ОСОБА_1 передав позичальнику ОСОБА_3 у борг грошові кошти сумі 3 000 000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути борг за першою вимогою позикодавця протягом 7 календарних днів.

Для забезпечення виконання договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 24 травня 2004 року, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 поручився за виконання обов`язку ОСОБА_3 щодо належного виконання боржником умов договору позики від 24 травня 2004 року.

Позивач зазначав, що 03 жовтня 2016 року ним було направлено вимогу до боржника ОСОБА_3 про сплату суми позики за договором, однак, боржник умов договору позики не виконав, а у своїй письмовій відповіді на вимогу позивача зазначив, що не має на даний час можливості повернути суму позики у зв`язку з відсутністю коштів.

12 жовтня 2016 року позивач направив вимогу до поручителя за договором позики ОСОБА_2 , проте також отримав відповідь про неможливість повернення позики, у зв`язку з відсутністю коштів.

ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 76 650 000 грн, а також стягнути на його користь судові витрати.

20 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне ОСОБА_2 та ОСОБА_3 все рухоме та нерухоме майно, у межах заявлених позовних вимог.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх зобов`язань, намагаються позбутися належного їм нерухомого майна, більша частина якого була придбана відповідачами за кошти позивача. Вважає, що вчинення відповідачами дій, метою яких є ухилення від повернення боргу, унеможливить виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки у відповідачів не буде майна, на яке можливо було б звернути стягнення, враховуючи, що сума стягнення складає більше 52 тисяч мінімальних заробітних плат.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року в складі судді: Коваль А. Б., заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_3 у межах заявлених позовних вимог. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, належне ОСОБА_2 у межах заявлених позовних вимог. Копію ухвали про забезпечення позову направлено до Уманського міського ВДВС Уманського МРУЮ та до ВДВС Обухівського РУЮ для виконання.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами існує спір стосовно стягнення значної суми заборгованості, заявлені позивачем види забезпечення позову відповідають заявленим позовним вимогам, а не вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належать відповідачам, може утруднити виконання рішення суду, у випадку прийняття його на користь позивача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року в складі судді: Коваль А. Б., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 76 650 000 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник за договором позики своїх зобов`язань перед кредитором, відповідно до умов договору, не виконав, у зв`язку з чим він та поручитель ОСОБА_2 , несуть обов`язок повернення суми позики за договором в повному обсязі і відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню солідарно сума заборгованості за договором позики № 25/04 від 24 травня 2004 року у розмірі 3 000 000 доларів США, що за офіційним курсом НБ України на день подачі позову (25,55 грн за один долар США) становить 76 650 000 грн.

У квітні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» як особа, яка не брала участі у справі, оскаржило в апеляційному порядку рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року.

У травні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» як особа, яка не брала участі у справі, оскаржило в апеляційному порядку ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року.

Короткий зміст ухвал суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в суді першої інстанції ПАТ «Родовід Банк» не брало участі у справі. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПАТ «Родовід Банк». Тому ПАТ «Родовід Банк» не має права на апеляційне оскарження ухвали суду. Постанова слідчого судді про накладення арешту на майно оскаржується в іншому порядку. Тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року закрито. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що в суді суд першої інстанції ПАТ «Родовід Банк» не брало участі у справі. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПАТ «Родовід Банк». Тому ПАТ «Родовід Банк» не має права на апеляційне оскарження ухвали суду. Постанова слідчого судді про накладення арешту на майно оскаржується в іншому порядку. Тому апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

У серпні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» через представника Юрченка В. Я. звернулося із касаційною скаргою на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. При цьому посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про те, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ПАТ «Родовід Банк», оскільки це рішення ускладнює можливість виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором.

У серпні 2018 року ПАТ «Родовід Банк» через представника Юрченка В. Я. звернулося із касаційною скарго на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. При цьому посилається на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року безпосередньо стосується прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків ПАТ «Родовід Банк», оскільки цією ухвалою накладено арешт на майно ОСОБА_3 , яке перебуває в іпотеці банку.

У листопаді 2018 року ПАТ «Родовід Банк» через представника Ботвінцева Г. А. надало письмові пояснення, в яких вказує, що апеляційний суд невмотивовано, всупереч вимогами пункту 3 частини першої статті 260 ЦПК України, обмежився констатацією того, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки АТ «Родовід Банк». Апеляційний суд не дослідив докази та доводи АТ «Родовід Банк», якими останній обґрунтовував порушення своїх прав та інтересів оскаржуваною ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області про забезпечення позову, а тому дійшов передчасного висновку, що оскаржуваним судовим рішенням питання про права заявника апеляційної скарги не вирішувалося. Судом не надано правової оцінки обставинам, якими було обґрунтовано апеляційну скаргу, зокрема: умовам кредитного договору, укладеного між АТ «Родовід Банк» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник), яким передбачено, що позичальник зобов`язується без попередньої письмової згоди банку не укладати правочини щодо одержання позичальником нових позик і кредитів (пункт 4.9 кредитного договору № 15.3/СЖ-245.06.2. від 30 грудня 2006 року); обставинам, щодо належності на праві власності нерухомого майна АТ «Родовід Банк» та накладення арешту на вказане майно на підставі оскаржуваного судового рішення; обставинам, щодо накладення арешту на майно ОСОБА_3 , яке перебуває в іпотеці АТ «Родовід Банк», та в контексті таких аргументів судом не перевірено, чи не порушено оскарженим судовим рішенням законний інтерес АТ «Родовід Банк» як власника та іпотекодержателя майна, на яке накладено арешт.

Рух справи

Ухвалами Верховного Суду від 20 серпня 2018 року: відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні клопотання ПАТ «Родовід Банк» Шевченка А. М. про зупинення рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року до завершення розгляду касаційної скарги відмовлено.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційних скаргах, з таких мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що 24 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 25/04, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 отримав у борг 3 000 000 доларів США (пункти 1.1. та 2.1. договору).

Відповідно до пункту 2.2. договору позики позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики за першою вимогою позикодавця протягом семи календарних днів однією сумою.

24 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 поручився перед кредитором ОСОБА_1 за виконання обов`язку боржника ОСОБА_3 щодо повернення позики за договором позики від 24 травня 2004 року.

У пункті 1.2. договору поруки сторони погодили, що у випадку порушення боржником обов`язку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до пункту 3.1. договору поруки, поручитель зобов`язаний, у разі порушення боржником обов`язку за основним договором, самостійно виконати зазначений обов`язок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора у строк 7 днів з моменту отримання письмової вимоги.

03 жовтня 2016 року та 12 жовтня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було отримано письмові вимоги кредитора ОСОБА_1 про повернення позики.

У своїх письмових відповідях на вимогу кредитора, відповідачі не заперечують проти визначеного кредитором розміру заявленої вимоги, однак повідомляють про відсутність у них можливості повернути борг, у зв`язку з тяжким фінансовим становищем.

Апеляційний суд встановив, що при зверненні із апеляційною скаргою на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» посилався на те, що воно є власником квартир № № НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 і квартири АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на квартири від 16 червня 2016 року і 14 липня 2016 року. Відповідні квартири внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року в межах розслідування кримінальної справи накладено арешт на вказані квартири. Вказаний арешт перешкоджає ПАТ «Родовід Банк» володіти своїм майном. Банком надано копії свідоцтв про право власності на квартири і копію ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року.

При зверненні із апеляційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» посилався на те, що воно є власником квартир №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 по АДРЕСА_2 і квартири АДРЕСА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на квартири від 16 червня 2016 року і 14 липня 2016 року. Відповідні квартири внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року в межах розслідування кримінальної справи накладено арешт на вказані квартири. Вказаний арешт перешкоджає ПАТ «Родовід Банк» володіти своїм майном. Банком надано копії свідоцтв про право власності на квартири і копію слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року.

Згідно частин першої-третьої статті 367 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, у межах заявлених ними вимог і на підставі доводів, поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції чинній на час ухвалення судового рішення). Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України (якою керувався суд і яка була чинною на час ухвалення судового рішення) апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

при зверненні із апеляційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року (Т. 1, а. с. 87-91) банк не надав будь-яких доказів, що свідчать про порушення його прав та інтересів оскарженим рішенням (кредитні, іпотечні договори тощо);

банком надана ухвала слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2018 року у справі 758/4785/18 (Т. 1, а. с. 131-135). Проте оскаржене рішення та ухвала суду першої інстанції ухвалені 27 грудня 2016 року та 21 грудня 2016 року відповідно;

банком надані свідоцтва, видані приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 16 червня 2016 року та 14 липня 2016 року (Т. 2, а. с. 48-54), в яких зазначено, що право власності банку на квартири підлягають державній реєстрації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте доказів такої реєстрації банком апеляційному суду не надано.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків».

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, оцінивши надані банком докази, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтовані висновки про те, що ухваленими судовими рішеннями суду першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки банку не вирішувалося та закрив апеляційні провадження.

До касаційних скарг банком додані кредитні, іпотечні договори, рішення судів про стягнення заборгованості із ОСОБА_3 , інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Проте згідно частини першої статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені ухвали апеляційного суду постановлені без додержання норм процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, оскаржені ухвали апеляційного суду - без змін, а тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», які підписані представником Юрченком Володимиром Ярославовичем , залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року, якою закрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року, залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 05 липня 2018 року, якою закрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року, залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков