КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/6384/2020 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просив стягнути кошти за договорами банківського вкладу у загальній сумі 8 217 373,60 доларів США та 10 666 012 940,20 грн., з яких: 2 760 640,00 доларів США номінальна сума вкладів; 78 949,80 доларів США - проценти за три місяці строку дії депозитних договорів; 4 225 207,45 доларів США - проценти за період після закінчення строку депозитних договорів; 1 152 576,35 доларів США - 3% річних; 429 751 921,52 долар США - 3% пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», що складає 10 666 012 940,20 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.10.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756378 про депозитний вклад на суму 282 640,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756379 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756380 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756381 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756384 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

19.11.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756424 про депозитний вклад на суму 450 000,00 доларів США строком до 20.02.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

03.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s1756519 на суму 300 000,00 доларів США строком до 04.03.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

03.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756521 на суму 300 000,00 доларів США строком до 04.03.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

03.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756524 на суму 220 000,00 доларів США строком до 04.03.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756971 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756972 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756973 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756974 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756975 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756976 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756977 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756978 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756979 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756980 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756981 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756982 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756983 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756984 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756985 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756986 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756987 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756988 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756989 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756990 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756991 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756992 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756993 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756994 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних.

По закінченню строку дії вищевказаних депозитних договорів неодноразово звертався до банку з вимогами по поверненню вкладів, однак службовими особами банку йому повідомлялось про тимчасову неможливість такого повернення.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 30 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договорами про депозитний вклад № 0s01756378 від 14.10.2004 р., № 0s01756379 від 14.10.2004 р., № 0s01756380 від 14.10.2004 р., № 0s01756381 від 14.10.2004 р., № 0s01756384 від 14.10.2004 р., № 0s01756424 від 19.11.2004 р., № 077s0756972 від 27.12.2004 р., № 077s0756973 від 27.12.2004 р., № 077s0756974 від 27.12.2004 р., № 077s0756975 від 27.12.2004 р., № 077s0756976 від 27.12.2004 р., № 077s0756977 від 27.12.2004 р., № 077s0756978 від 27.12.2004 р., № 077s0756979 від 27.12.2004 р., № 077s0756980 від 27.12.2004 р., № 077s0756981 від 27.12.2004 р., № 077s0756982 від 27.12.2004 р., № 077s0756983 від 27.12.2004 р., № 077s0756984 від 27.12.2004 р., № 077s0756985 від 27.12.2004 р., № 077s0756986 від 27.12.2004 р., № 077s0756987 від 27.12.2004 р., № 077s0756988 від 27.12.2004 р., № 077s0756989 від 27.12.2004 р., № 077s0756990 від 27.12.2004 р., № 077s0756991 від 27.12.2004 р., № 077s0756992 від 27.12.2004 р., № 077s0756993 від 27.12.2004 р., № 077s0756994 від 27.12.2004 р. суму вкладів у розмірі 1 890 640,00 доларів США, загальну суму відсотків за договорами у розмірі 78 432,49 доларів США, суму 3% річних у розмірі 170 312,99 доларів США, суму пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» у розмірі 183 176,23 грн., а всього стягнути на його користь 2 139 385,48 доларів США, 183 176,23 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що із змісту рішення вбачається, що частково задоволені його позовні вимоги по 29-ти депозитним договорам та повністю відмовлено по 4-м депозитним договорам (№ 077s756971 від 27.12 2004 року, №0s01756519 від 3.12 2004 року, № 0s01756521 від 3.12 2004 року, №0s01756524 від 3.12 2004 року).

При цьому, по 29-ти депозитним договорам присуджено до стягнення номінальну суму вкладів, проценти за три місяці строку дії, 3 % за ч. 2 ст. 625 ЦПК України із застосуванням трьохрічного строку позовної давності, 3 % пені за ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав позивачів» із застосуванням однорічного строку позовної давності та з розрахунком пені від процентів за депозитними договорами.

Позивач вважає, що рішення суду першої інстанції є частково незаконним із-за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеності ряду обставин, на які суд послався, як на встановлені; невідповідності окремих висновків суду фактичним обставинам; порушень норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом безпідставно відмовлено у стягненні процентів за договорами строкових депозитних вкладів, які мали стягуватиметься за період дії після закінчення трьох місячного строку їх дії.

Посилається на те, що відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Між тим, банк (відповідач) не визнав дійсності договорів депозитних вкладів та відповідно не виконував їх.

Отже, проценти, встановлені договірними зобов'язаннями, мають сплачуватись по день фактичного повернення. Це по суті узгоджується з судовою практикою касаційної інстанції.

На цей висновок ніяк не впливає те, що у тексті депозитних договорів (п.8) фіксується (на це послався суд), що після закінчення строку вкладу нараховані за строк вкладу і не витребувані вкладником відсотки дораховуються до суми вкладу та на отриману таким чином суму, банк проводить нарахування процентів по ставці вкладу «на вимогу» до моменту повернення вкладу вкладнику.

Апелянт вважає, що для правильної правової оцінки, ключовими моментами у цьому аспекті є визнання і виконання договору сторонами.

Між тим, банк договори не визнавав і ніяким чином їх не виконував, у т.ч. після закінчення строку їх дії, а вкладник намагався витребувати вклади.

Отже, у силу приписів ст. 599 ЦК України первісні зобов'язання продовжували діяти.

За будь-яких обставин рішення суду у цій частині, на думку позивача, є суперечливим, оскільки суд, навіть, виходячи із своєї позиції, за рішенням не здійснив донарахувань за ставкою «на вимогу».

Водночас, на ситуацію також ніяк не впливає і те, що у зв'язку з простроченням виконання грошових зобов'язань мають застосовуватись положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Висновок суду про те, що після закінчення строку дії депозитного договору, виникають охоронні правовідносини і має застосовуватись лише ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України сторона апеляційного скаржника вважає помилковим, що і привело до неправильного застосування норм матеріального права.

Правова позиція позивача у спірній ситуації при цьому ніяк не суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16ц від 20 березня 2019 року (звідки наведена витримка) оскільки у цій справі ПАТ «Промінвестбанк» визнавав договір депозитного вкладу та після закінчення строку його дії перерахував суму вкладів і процентів на поточний рахунок вкладника, (як і було передбачено договором) звідки затримував видачу через обмеження на зняття готівкових коштів, які встановлювались нормативними актами Національного банку України, при цьому нарахував відсотки за тарифами банку по поточним рахункам.

Також апелянт вказує, що у частково оскаржуваному судовому рішенні при застосуванні унормувань ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України при визначенні розміру стягнення суд першої інстанції безпідставно застосував загальний строк позовної давності у три роки.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що системно підтримується судовою практикою, нарахування 3 % річних за прострочення грошових зобов'язань входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за здійснення прострочення, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу позовна давність не поширюється.

Отже, вона ніяк не поширюється і на невід'ємну складову зобов'язання про видачу вкладу.

Апелянт вважає, що суть правової помилки суду першої інстанції полягає у тому, що численною практикою суду касаційної інстанції у конкретних справах підкреслюється, що 3% річних за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не є неустойкою (пенею, штрафом), відносно якої застосовується скорочений строк позовної давності відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України в один рік, а саме тому у конкретних справах здійснюється висновок про стягнення 3 % річних з застосуванням загального трьох річного строку позовної давності.

Але у цих конкретних справах і до основних вимог діяв такий строк, тому що він встановлений законом.

Отже, 3 % річних, як складова частина грошового зобов'язання, стягувалась із застосуванням цього строку.

У даній цивільній справі № 757/61563/19ц до зобов'язання по поверненню вкладу позовна давність не встановлена, таким чином не поширюється вона і на 3 % річних за прострочення.

Крім того, апелянт вказує і на неправильне застосування судом першої інстанції унормувань ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при тлумаченні та розрахунку пені, передбаченою вказаною нормою.

У оскаржуваному судовому рішенні судом трактується, що вартістю депозитної послуги є проценти, які встановлені за договором депозитного банківського вкладу, а отже 3 % пені за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відраховується від встановленого розміру процентів за вкладом.

Такий принцип розрахунку дійсно практикувався рядом колегій Верховного Суду та вперше був застосований у Верховному Суду у справі № 759/13827/15ц (постанова від 21.02.2018 року, ухвала від 31.07.2018 року), на яку посилається і суд у оскаржуваному рішенні.

Однак, такий підхід до розрахунку та тлумачення є неправильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони )вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Виходячи з цього визначення, банк за договором банківського вкладу, надає вкладнику дві послуги: зберігання та фінансового управління грошима.

Вартість цієї комплексної послуги за договором банківського вкладу є те, що банк має виплачувати (а не повертати) вкладнику: номінальну суму вкладу та проценти.

Таким чином, пеня за Законом України «Про захист прав споживачів» має обчислюватись саме з цієї вартості.

Ця правова позиція підтримана новітньою судовою практикою, викладеною у постанові Великої палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16ц у якій прописано, що «відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належної йому за договором банківського вкладу суми свідчить про невиконання банком своїх зобов'язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у виплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожний день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі».

Цієї постанови суд першої інстанції при винесенні рішення безпідставно не врахував, хоча сторона позивача акцентовано на неї посилалась.

І навіть якщо до стягнення пені у депозитних правовідносинах за ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується однорічний строк позовної давності (у чому апелянт сумнівається) розмір стягнення судом визначений неправильно.

Не погоджується сторона позивача і з відмовою у позові по вищезазначеним 4- м депозитним договорам.

Так, по депозитному договору № 077s756971 від 27 грудня 2004 року відмова вмотивована не наданням його для огляду у суді разом із відповідним меморіальним ордером за ним № 1 від 27 грудня 2004 року.

Між тим, апелянт вказує, що банк ніколи не заперечував як існування цього депозитного договору, так і меморіального ордеру за ним.

По суті це було навіть підтверджено представником відповідача у останньому судовому засіданні представленням довідки ще ЗАТ КБ «ПриватБанк» від 27.10.2005 року за № 08.01.07.080.0.0/1619, у якій фіксується підписання ОСОБА_2. такого договору.

Крім того, цей договір та меморіальний ордер в оригіналах пройшли експертне дослідження та відповідний висновок за № 42 від 9.09.2013 року долучений до матеріалів справи.

Також при пред'явленні позову копії знімались з оригіналів документів із легітимним їх завіренням.

Всі ці фактичні обставини суд у рішенні не врахував і не надав правової оцінки.

Сторона позивача дійсно не представила для огляду відповідні оригінали, оскільки позивач ОСОБА_1, при приїзді на судове засідання не взяв їх з собою із м. Дніпра і не знав, що вони випадково втрачені.

Однак, сторона позивача вважає, що і без їх наявності (оскільки і банк не заперечував їх існування і вони досліджувались експертним шляхом) суд мав задовольнити позов і в їх частині, надавши правову оцінку фактичним обставинам.

У будь-якому разі сторона позивача вказує, що не представлені для огляду у суді першої інстанції оригінал договору № 077s756971 від 27 грудня 2004 року та оригінал меморіального ордеру за ним № 1 від 27 грудня 2004 року знайдені та будуть представлені у апеляційну інстанцію.

Сторона позивача-апелянта клопоче їх оглянути.

Також сторона позивача не погоджується із відмовою у позові по 3-м депозитним договорам від 3 грудня 2004 року, по яким не представлені меморіальні ордери.

Апелянт вказує, що у самому тексті цих договорів зафіксовано, що вони (договори) оформлялись після внесення відповідних коштів до банку у якості депозитів.

Належної правової оцінки цим доводам судом у оскаржуваному рішенні не надано.

Крім того, як уже підкреслювалось апелянтом, за приведеною судовою практикою, неналежне оформлення документів після підписання депозитних договорів є зоною відповідальності банку, а їх неоформлення чи неналежне оформлення не свідчить про недійсність чи неукладеність відповідних правочинів.

Таким чином, сторона позивача вважає, що позовні вимоги мали задовольнятись у повному обсязі.

Просить частково скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року (у частині відмови у позовних вимогах) і ухвалити нове рішення у відповідній частині, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1.

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в доводах апеляційної скарги вважає, що суд у спірних правовідносинах порушив, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення винесене із неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, в частині задоволених позовних вимог не є законними та обґрунтованими, а відтак підлягає скасуванню у вказаній частині виходячи із наступного.

АК КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі наголошує на тому, що договір банківського вкладу вважається укладеним з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок вкладника.

Серед наданих позивачем документів в обґрунтування позовних вимог відсутні документи, які підтверджують дотримання письмової форми договорів про депозитний вклад та внесення грошових коштів до AT КБ «ПриватБанк» - документ, встановленої форми, які відповідають вимогам відповідних нормативно-правових актів про внесення готівки в касу AT КБ «ПриватБанк» як банківський вклад.

Крім того, для оформлення банківського вкладу в обов'язковому порядку відкривається особовий рахунок клієнта на підставі укладеного в письмові формі договору банківського рахунку.

Спірні договори про депозитний вклад не містять даних про відкриті рахунки банківського вкладу. їх також не надано позивачем в підтвердження своїх доводів.

Суд при винесені рішення не надав даним обставинам належної оцінки та жодним чином, у порушення ст.265 ЦПК України, не зазначив підстав та мотивів відхилення доводів відповідача.

Крім того, відповідач у своїй в апеляційній скарзі вказує на те, що факт зарахування коштів на банківський депозитний рахунок має бути доведений виключно касовим документом, який видається клієнту (вкладнику) у вигляді квитанції (грошового чеку) або прибуткового касового ордеру, а факт зарахування коштів на депозитний рахунок в іноземній валюті - виключно прибутковим касовим ордером.

Позивач же надає разом із позовною заявою у якості доказу щодо підтвердження факту зарахування сум по депозитним договорам - меморіальні ордери.

Однак меморіальний ордер як розрахунковий документ використовується банками у двох випадках:

- для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника;

- для оформлення внутрішньобанківських операцій.

При цьому, оформлення операцій зі списанням коштів з рахунку платника меморіальним ордером оформлюється у випадках , що визначені ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а до внутрішньобанківських операцій відносяться операції банку, що не пов'язані з виконанням доручень клієнтів (Постанова Національного банку України; Положення від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України».

Отже, внесення коштів вкладником на депозитний рахунок не може бути оформлено меморіальним ордером.

3 урахуванням тієї обставини, що меморіальний ордер не відноситься до документів, які підтверджують факт внесення готівкових коштів на вкладний (депозитний) рахунок, в матеріалах справи не міститься жодного документа, що підтверджує внесення вкладником відповідних грошових сум на вкладні(депозитні) рахунки, які б відповідали вимогам нормативно-правових актів у сфері банківської діяльності, що діяли на момент укладення договорів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення про часткове задоволення позовних вимог, зокрема наявністю оригіналів меморіальних ордерів. При цьому меморіальні ордери не відповідають вимогам чинного законодавства з урахуванням того, що грошові кошти начебто вносилися готівкою, а меморіальний ордер складається при безготівкових розрахунках. Враховуючи наведені обставини, судом в рішенні у порушення ст.265 ЦПК України, не зазначено підстав та мотивів відхилення доводів відповідача.

Надані Позивачем меморіальні ордери не містять вказаних вище даних у відповідних графах меморіальних ордерів. Зокрема, замість номеру рахунку одержувача вказані номери договорів про депозитний вклад. Крім того, ці меморіальні ордери в графі підписи не містять даних про посаду, прізвище1 та ініціали особи, яка їх підписала, що виключає можливість ідентифікації підписанта.

За яких обставин ОСОБА_1 отримав ці ордери, ким і коли вони дійсно видані достовірно не відомо.

Для спростування належності та допустимості меморіальних ордерів, як документів в підтвердження внесення готівки, банк надав копію висновку №8264 судово-економічної експертизи у цивільній справі №2-278/07 за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів та стягнення коштів по них. Висновки експертизи ґрунтуються виключно на положеннях законодавства, яке регулює правовідносини з оформлення банківського вкладу та внесення готівки в касу банку. Висновком судово-економічної експертизи встановлено, що надані меморіальні ордери не можуть вважатись підтвердженням надходження грошових коштів до каси банку.

На підставі вищевказаного та в силу положень ЦПК України, надані позивачем меморіальні ордери є недопустимими доказами внесення ОСОБА_1 готівки за договорами про банківський депозит.

До каси ПАТ КБ «ПриватБанк» для внесення готівкових коштів ОСОБА_1 не звертався (про що неодноразово надавав пояснення), відсутність касових документів, які б відповідали вищевказаним нормативно-правовим актам, спростовує факт наявності правовідносин ОСОБА_1. з ПАТ КБ «ПриватБанк», що виключає будь-які несприятливі наслідки для Банку.

Відповідно до довідки наданої Банком №08.01.07.08..0.0.0/1855 від 20.11.2006 р, право підпису депозитних договорів мали співробітники Банку: директор Правобережного відділення Приват Банку Добронравова І.І. та заступник директора Правобережного відділення Цемашко P.E. А відтак у ОСОБА_2., були відсутні повноваження на укладення договорів депозитних вкладів, оскільки відповідно до наданої інформації Банком, при переміщенні на посаду заступника директора відділення довіреність на право підписання договорів не була оформлена. Суд не надав належної оцінки наданим по справі доказам та не навів в рішенні підстав їх відхилення, хоча дана обставина свідчить про підписання договору неуповноваженою особою Банку.

АК КБ «Приватбанк» зазначає, що досудове слідства відносно ОСОБА_2. було зупинено майже одразу після порушення кримінальної справи (№ 131). відповідно справа не направлена до суду, відповідно не встановлені всі фактичні обставини у ній справі, особа не визнана винуватою (або невинуватою), відсутні будь-які підтверджені доказами факти про нанесену шкоду ОСОБА_1 не встановлено факт того, що ОСОБА_2. приймав грошові кошти (зокрема у ОСОБА_1) не встановлений факт наявності у ОСОБА_1. на той період готівки (по всіх депозитах) в розмірі 2 760 640.00 дол. США, не встановлений факт того, що чи діяв ОСОБА_2. як працівник ПАТ КБ «ПриватБанк», чи як фізична особа. Виключно в межах розслідування кримінальної справи можливо встановити всі ці фактичні дані. У зв'язку із зупиненням досудового слідства, всі дані, які містяться в матеріалах кримінальної справи № 131 є на сьогоднішній день виключно припущеннями, без встановлення взаємозв'язку між фактами, певними особами та їх діями.

У випадку залишення рішення суду першої інстанції без змін або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, відповідач вважає необхідним зазначити судом у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку.

Вважає, що суд першої інстанції допустив помилку у стягненні з Банку суми судового збору, яка не відповідає Закону України «Про судовий збір».

Судом першої інстанції стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 10510 грн., проте максимальний судовий збір у 2019 році для звернення з позовом до суду фізичними особами складає 9605,00 грн.

Тобто, якщо б позовні вимоги були задоволені судом у повному обсязі, то суд правомірно стягнув би судовий збір з Банку на користь держави в розмірі 9605 грн.

Але, з заявленої Позивачем суми до стягнення у загальному розмірі 8 217 373,60 дол. США та 10 666 012 940,20 грн., було задоволено судом суму коштів до стягнення з Банку у розмірі 2 139 385,48 дол. США та 183 176,23 грн.

Отже, з урахуванням часткового задоволення вимог, суд повинен був розрахувати та стягнути з Банку на користь держави суму судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідач просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вирішити питання щодо розподілу судових витрат (судові витрати стягнути з Позивача).

Також АТ «Комерційний банк «ПриватБанк» подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1. Доводи відзиву на апеляційну скаргу в цілому є ідентичними до доводів апеляційної скарги. Просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1. відмовити.

ОСОБА_1 також подав відзив на апеляційну скаргу відповідача. При цьому у відзиві зазначив, що доводи апеляційної скарги є ідентичний до відзиву на позов. На ці доводи позивач надавав свої пояснення. Просить в задоволенні апеляційної скарги АТ «КБ «ПриватБанк» відмовити.

Представник ОСОБА_1. - адвокат Лупейко О.В. апеляційну скаргу позивача підтримав. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник АТ КБ «Приватбанк» підтримав свою апеляційну скаргу. Проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1. заперечував.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін доходить висновку що апеляційну скаргу АТ «КБ «Приват Банк» слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1. задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.10.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756378 про депозитний вклад на суму 282 640,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756379 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756380 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756381 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

14.10.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756384 про депозитний вклад на суму 2000,00 доларів США строком до 15.01.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

19.11.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 0s01756424 про депозитний вклад на суму 450 000,00 доларів США строком до 20.02.2005 р. із процентною ставкою 11% річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756972 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756973 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756974 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756975 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756976 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756977 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756978 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756979 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756980 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756981 на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756982 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ним та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756983 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756984 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756985 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756986 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756987 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756988 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756989 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756990 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756991 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756992 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756993 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних;

27.12.2004 р. між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» було укладено договір № 077s0756994 про депозитний вклад на суму 50 000,00 доларів США строком до 28.03.2005 р. із процентною ставкою 11,80 % річних.

На підставі означених договорів ОСОБА_1 внесені в касу відповідача суми у визначених розмірах, що підтверджується оглянутими у судовому засіданні оригіналами меморіальних ордерів №№ 01, 02, 03, 04 від 14.10.2004 р., № 01 від 19.11.2004 р., №№ 02, 03, 04, 05, 06, 07, 08, 09, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24 від 27.12.2004 р.

26.05.2005 р. та 01.06.2005 р. позивач звернувся до відповідача із заявами про виплату вкладів і нарахованих процентів; листами № 08.0107.08.0.0.0/843 від 08.06.2005 р., № 08.0.0.0/2-3307 від 23.08.2005 р. ОСОБА_1 фактично відмовлено у задоволенні його вимог щодо повернення коштів.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявні у ОСОБА_1. екземпляри договорів про депозитний вклад та наявні у ОСОБА_1. документи про внесення коштів до банку, депозитні договори вважаються укладеними. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 25.04.2012 р. у справі № 6-20цс12, від 27.01.2016 р. у справі № 6-1095цс16, від 06.04.2016 р. у справі № 6-352цс16.

За умовами укладених договорів ОСОБА_1 має право, зокрема, отримати вклад, нараховані проценти.

Відповідач, відмовивши повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу № 1, підписаного і ратифікованого Україною. Так, згідно ст. 1 Протоколу № 1 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і та умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Означений принцип закріплено і у ст. 41 Конституції України.

Суд вбачав, що в порушення наведених норм права, ОСОБА_1 позбавлений права користуватися своїм майном - грошовими коштами, які банк отримав на умовах строковості і платності.

Суд першої інстанції, враховуючи, що відповідачем взяті на себе договірні зобов'язання за укладеними з ОСОБА_1 договорами не виконані, дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти за договорами про депозитний вклад та нараховані відповідно до їх умов відсотки, отже з відповідача на користь позивача за договорами про депозитний вклад № 0s01756378 від 14.10.2004 р., № 0s01756379 від 14.10.2004 р., № 0s01756380 від 14.10.2004 р., № 0s01756381 від 14.10.2004 р., № 0s01756384 від 14.10.2004 р., № 0s01756424 від 19.11.2004 р., № 077s0756972 від 27.12.2004 р., № 077s0756973 від 27.12.2004 р., № 077s0756974 від 27.12.2004 р., № 077s0756975 від 27.12.2004 р., № 077s0756976 від 27.12.2004 р., № 077s0756977 від 27.12.2004 р., № 077s0756978 від 27.12.2004 р., № 077s0756979 від 27.12.2004 р., № 077s0756980 від 27.12.2004 р., № 077s0756981 від 27.12.2004 р., № 077s0756982 від 27.12.2004 р., № 077s0756983 від 27.12.2004 р., № 077s0756984 від 27.12.2004 р., № 077s0756985 від 27.12.2004 р., № 077s0756986 від 27.12.2004 р., № 077s0756987 від 27.12.2004 р., № 077s0756988 від 27.12.2004 р., № 077s0756989 від 27.12.2004 р., № 077s0756990 від 27.12.2004 р., № 077s0756991 від 27.12.2004 р., № 077s0756992 від 27.12.2004 р., № 077s0756993 від 27.12.2004 р., № 077s0756994 від 27.12.2004 р. підлягає стягнення сума вкладів у розмірі 1 890 640,00 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано суду в якості письмових доказів: оригіналу договору № 077s756971 від 27.12.2004 р. на суму 50 000,00 доларів США, жодного документу внесення коштів на депозитні договори № 0s01756519 від 03.12.2004 р. на суму 300 000,00 доларів США, № 0s01756521 від 03.12.2004 р. на суму 300 000,00 доларів США, № 0s01756524 від 03.12.2004 р. на суму 220 000,00 доларів США.

За таких обставин, суд вважав, що вимоги позивача про стягнення коштів за договорами № 077s756971 від 27.12.2004 р. на суму 50 000,00 доларів США, № 0s01756519 від 03.12.2004 р. на суму 300 000,00 доларів США, № 0s01756521 від 03.12.2004 р. на суму 300 000,00 доларів США, № 0s01756524 від 03.12.2004 р. на суму 220 000,00 доларів США, проценти за три місяці строку дії означених договорів, процентів за період після закінчення строків означених депозитних договорів, 3% річних, 3% пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову ОСОБА_1. в цій частині суд відмовив

Ухвалюючи рішення про розмір відсотків, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача за депозитними договорами, суд першої інстанції взяв до уваги наданий відповідачем розрахунок таких відсотків.

При цьому суд виходив з того, що позивачем ОСОБА_1 відповіді на поданий відзив відповідача не подано, отже не викладено своїх міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві розрахунків і мотиви їх відхилення, а при розрахунку нарахованих відсотків враховується, зокрема, та обставина, що пунктом 8 договорів про депозитний вклад передбачено, що банк після закінчення строку вкладу здійснює нарахування відсотків по ставці «на вимогу» до моменту повернення вкладу, враховується, зокрема, та обставина, що наказом № 07 від 05.01.2004 р., затвердженого головою правління банку, була встановлена відсоткова ставка по вкладу «на вимогу» у розмірі 1% річних, що з 04.05.2017 р. відповідно до протоколу комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 р. була встановлена відсоткова ставка по вкладам «до запитання» у розмірі 0,01% річних, отже суд приймає до уваги наведені розрахунки, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума відсотків за договорами у розмірі 78 432,49 долари США.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_1. 3% річних за ст. 625 ЦК України, то суд першої інстанції виходив з того, що до правових наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності у три роки (ст. 257 ЦК України); сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 8.05.2016 р. у справі № 6-474цс16.

Враховуючи, що позовна вимога про стягнення 3% річних за ст. 625 ЦК України у розмірі 1 552 576,35 доларів США була заявлена станом на 01.11.2019 р., то, відповідно, нарахування та стягнення 3% річних може бути здійснено за період з 01.11.2016 р. по 01.11.2019 р. на суму 1 890 640,00 доларів США: 1 890 640,00 доларів США х 1096 (кількість днів) х 3%/365 = 170 312,99 доларів США. Суд вважав, що позивачем ОСОБА_1 відповіді на поданий відзив відповідача не подано, отже не викладено своїх міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві розрахунків і мотиви їх відхилення, тому суд взяв до уваги наданий відповідачем розрахунок, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 3% річних у розмірі 170 312,99 доларів США.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення на користь ОСОБА_1. 3% пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», суд виходив з того, що така вимога була заявлена також станом на 01.11.2019 р., втім стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), коли вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (ст.ст. 258, 266 ЦК України), отже дата 01.11.2019 р. приймається як день звернення до суду з вимогою про стягнення 3% пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача», то, відповідно, нарахування та стягнення пені може бути здійснено за період з 0.11.2018 р. по 01.11.2019 р.

Сума грошового зобов'язання за оглянутими в судовому засіданні договорами на загальну суму 1 150 000,00 доларів США складає станом на 01.11.2018 р. 32 336 630,00 грн., період розрахунку з 01.11.2018 р. по 01.11.2019 р. (365 кількість днів), курс Національного банку України станом на 01.11.2018 р. 28,1188, відсоткова ставка за договором (вартість фінансової послуги за один рік) складає 11,80% річних, вартість фінансової послуги за один день: 11,80/365 = 0,03232287%, тобто 3% вартості фінансової послуги за період з 01.11.2018 р. по 01.11.2019 р. складає: 114 450,75 грн., отже сума пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» за період з 01.11.2018 р. по 01.11.2019 р. по вкладам за оглянутими в судовому засіданні оригіналами договорів складає суму 183 176,23 грн. Суд першої інстанції вважав, що позивачем ОСОБА_1 відповіді на поданий відзив відповідача не подано, отже не викладено своїх міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві розрахунків і мотиви їх відхилення, тому суд взяв за основу наданий відповідачем розрахунок, та вирішив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» у розмірі 183 176,23 грн.

Судова колегія погоджується із суду першої інстанції щодо доведеності позовних вимог про стягнення вкладів, однак не погоджується із зробленими судом розрахунками враховуючи таке.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦІ1К України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В даній справі доведенню підлягали обставини щодо укладення депозитних договорів між сторонами, невиконання відповідачем цих договорів.

Позивач стверджував, що між ним і відповідачем були укладені депозитні договори, однак відповідач цю обставину не визнавав.

Позивач надав суду докази укладення таких договорів, а саме депозитні договори і меморіальні ордери, яким доводив, що він передав відповідачу на зберігання грошові кошти.

Відповідач, заперечуючи факт укладення таких договорів критикував надані позивачем докази, посилаючись на їх неналежність, доводив суду, що надані позивачем докази не підтверджують передачу позивачем коштів до каси банку.

Разом із тим, суд першої інстанції погодившись із доводами позивача, взагалі не дав жодної оцінки запереченням відповідача проти позову.

Ці заперечення проти позову відповідач фактично виклав в апеляційній скарзі.

Судова колегія вважає, що для вирішення питання про обґрунтованість апеляційних скарг, перш за все необхідно перевірити правильність висновків суду про укладення між сторонами депозитних договорів.

Оцінивши доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» та матеріали справи, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду про доведеність укладення між сторонами депозитних договорів виходячи з такого.

Правовідносини між Банком та вкладником регулюються ст. 626-639, 1058. 1059. 1068 Цивільного кодексу України, Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174. та Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення).

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі,у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності( банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Вимоги щодо письмової форми договору банківського вкладу встановлені нормативно-правовими актами, виданими Національним Банком України в межах визначеної компетенції.

Згідно пункту 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, яке затверджене постановою правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003 р., зареєстроване в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 р. за № 1256/8577, та розроблене відповідно до Цивільного кодексу України, Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», нормативно-правових актів Національного банку України, з метою розширення сфери банківських послуг і використання банками різних фінансових інструментів щодо залучення грошових коштів, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Позивач надав суду договори банківського вкладу та меморіальні ордери, які підтверджують внесення вказаних у договорах сум в касу банку.

Щодо доводів АТ КБ «Приватбанк» про те, що меморіальні ордери не підтверджують внесення в касу банку готівки, а отже і не підтверджують укладання між сторонами договорів банківського вкладу, судова колегія не може з ними погодитись виходячи з такого.

Станом на дату укладання Договорів депозитного вкладу, на які посилається Позивач, - діяла Інструкція про касові операції в банках України. затверджена Постановою Національного банку України від 14.08.2003 №337 (далі - Інструкція), яка втратила чинність - 15.07.2011р на підставі введення нової, вищевказаної Інструкції від 01.06.2011р.

Інструкція про касові операції в банках України від 14.08.2003р встановлювала порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій у національній та іноземній валютах.

Відповідно до п.3 Розділу І «Загальні положення» Інструкції - до касових операцій, які регламентуються цією Інструкцією, належать у тому числі - приймання готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку.

Відповідно до Глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» Розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції вбачається:

п. 1. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10 грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Відповідно п. 3 до Глави 2 «Приймання банком готівки» - Приймання готівки іноземної валюти від клієнтів здійснюється за такими прибутковими касовими документами:

за заявою на переказ готівки: від юридичних осіб-резидентів та представництв-нерезидентів - для зарахування на власні поточні рахунки; від уповноваженого представника нерезидента - суб'єкта підприємницької діяльності - для зарахування на розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритий цим банком резиденту - суб'єкту підприємницької діяльності; від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні рахунки та переказу без відкриття рахунку;

за прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів уповноваженого банку за внутрішньобанківськими операціями; (Абзац третій пункту 3 глави 2 розділу III із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку N 2 (7.0065-07) від 11.01.2007)

п.8. Після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до п. 1.19.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Тобто, меморіальний ордер як розрахунковий документ використовується банками у двох випадках:

для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника;

для оформлення внутрішньобанківських операцій.

При цьому, оформлення операцій зі списанням коштів з рахунку платника меморіальним ордером оформлюється у випадках, що визначені ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а до внутрішньобанківських операцій відносяться операції банку,що не пов'язані з виконанням доручень клієнтів (Постанова Національного банку України; Положення від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України».

З врахуванням наведених норм відповідач вважає, що факт зарахування коштів на банківський депозитний рахунок має бути доведений виключно касовим документом, який видається клієнту (вкладнику) у вигляді квитанції (грошового чеку) або прибуткового касового ордеру, а факт зарахування коштів на депозитний рахунок в іноземній валюті - виключно прибутковим касовим ордером.

Аналізуючи ці доводи судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції про укладення між сторонами договорів банківського вкладу.

Надані позивачем докази укладення договору банківського вкладу суд оцінює у сукупності, а саме як самі договори, так і меморіальні ордери. Також суд бере до уваги обставини укладення цих договорів, а саме, що договір з боку Банку був підписаний її працівником ОСОБА_2., який займав в посаду заступника директора Правобережного відділення АТ КБ «Приватбанк» м.Дніпропетровська, щодо нього порушена кримінальна справа за виявленими фактами розкрадання щодо 30-ти депозитних вкладників та коштів з карткових рахунків у Правобережному відділенні АТ КБ «Приватанк» і позивач визнаний потерпілим, від слідства ОСОБА_2 переховується.

В матеріалах справи є докази, які підтверджують ту обставину, що ОСОБА_2. з 2003 року займав посаду в.о. керівника індивідуального бізнесу - начальника відділу по обслуговуванню населення у Правобережному відділенні Дніпропетровського РУ Днепропетровского регіонального управління АТ «КБ «ПриватБанк», а з 2004 р. обіймав посаду заступника директора по індивідуальному бізнесу Правобережного відділення. Звільнений з посади був в червні 2005 року за п.1 ст. 41 КЗпП України. (а.с.33-35 т.2)

Враховуючи те, що меморіальний ордер містив всі необхідні реквізити, які передбачені п. 8 Глави 1 «Загальні вимоги до оформлення касових документів» Розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що його можна вважати документом, що підтверджує внесення клієнтом готівки.

Аналогічні роз'яснення щодо можливості підтвердження меморіальним ордером внесення готівки в касу банку надавав на вимогу ОСОБА_1. Національний Банк України у листі від 21.12.2011 року (а.с.133 т.1)

У постанові Великої Палати Верховного суду від 10 квітня 2019 року справа № 463/5896/14-ц зазначено, що у справі № 6-109цс17 Верховний Суд України погодився з висновком суду першої інстанції про те, що заява на внесення готівки не є прибутковим касовим документом, передбаченим Інструкцією № 174, та не засвідчує факт прийняття банком від відповідача готівки, а судам нижчих інстанцій необхідно у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи і докази сторін стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу та щодо розмірів вкладів, досліджувати документи про укладення договорів, перевіряти проведення розрахунків, внесення сум і наводити відповідні висновки у судовому рішенні.

З огляду на наведені вище мотиви Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне цей висновок конкретизувати: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів укладення між сторонами договорів банківських вкладів є голослівними, а тому відхиляються судовою колегією.

Встановивши правильність висновків суду першої інстанції щодо укладання між сторонами договорів банківських вкладів, судова колегія перевіряє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1. в частині неправомірності висновків суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо 4-х депозитних договорів.

Щодо висновків суду за договором про депозитний рахунок із виплатою процентів щомісячно № 077s756971 та меморіального ордеру до нього.

В матеріалах справи міститься копія цього договору та копія меморіального ордеру від 27.12.2004 р., яка засвідчена підписом адвоката Лупейко О.В. (а.с. 61-63 т.1)

Як вбачається із висновку експерта від 09.09.2013 року, ним досліджувався договір про депозитний рахунок із виплатою процентів щомісячно N 077s756971 від 27.12.2004 та меморіальний ордер від 27.12.2004 р. № 01. (а.с.135-142 т.1)

Відповідно до довідки від 27.10.2005 № 08.01.07.080.0.0/1619 наданою до матеріалів справи відповідачем, 27.12.2004р. заступником директора Правобережного відділення Приватбанку ОСОБА_2. підписані наступні договори про депозитні вклади, в тому числі і № 077s756971 від 27.12.2004 р. на суму 50000 доларів США.

Позивач в судовому засіданні після дослідження матеріалів справи заявляв клопотання про залишення без розгляду позовних вимог за цим договором, оскільки він не зміг відшукати оригінал цього договору, однак клопотання було залишено без розгляду .

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги було задоволено клопотання позивача про огляд оригіналу цього договору і меморіального ордеру і вказані документи судовою колегією оглянуті.

Вирішуючи питання про обґрунтованість рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог за договором №077s756971, судова колегія вважає, що суд першої інстанції підійшов формально до їх вирішення. Враховуючи велику кількість договорів, за якими був пред'явлений позов, обставини справи щодо тривалого невиконання відповідачем вимог позивача про повернення вкладів, велику кількість судових проваджень, слідчих дій в рамках кримінальних проваджень в яких пред'являлись спірні договори, проведення експертиз та інше, неодноразово пред'явлення цих документів в судах різних областей України, позивач міг виявити необачність і не мати при собі оригіналу одного договору із 30-ти для пред'явлення суду. Разом із тим, для того, щоб не втрачати можливість в подальшому стягнути з відповідача кошти за цим договором, позивач просив суд залишити ці вимоги без розгляду, сподіваючись в подальшому відшукати цей договір. Однак суд першої інстанції, формально застосувавши норми закону щодо порядку заявлення клопотання про залишення позовних вимог без розгляду, не взяв до уваги всі обставини цієї справи, а саме те, що про відсутність документу позивач дізнався лише під час дослідження письмових матеріалів справи, оскільки в матеріалах справи були лише копії документів, а тому у позивача право на подання заяви про залишення позовної вимог без розгляду з'явилось саме на цій стадії процесу, не сприяв позивачу у здійсненні ним процесуальних дій, внаслідок чого право позивача залишилось не захищеним.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції міг ухвалити рішення і в частині вимог за договором №077s756971 від 27.12.2004 р, оскільки наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності давали суду можливість встановити наявність оригіналу такого договору на час пред'явлення позову. Разом із тим, оскільки суду апеляційної інстанції були надані оригінали договору № 077s756971 від 27.12.2004 р. на суму 50000 доларів США та меморіального ордеру від 27.12.2004 р. № 01, судова колегія вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Щодо висновків суду по договорам про депозитний вклад із виплатою процентів щомісячно від 03.12.2004 р. № 0s01756519, № 0s01756521, № 0s01756524.

Щодо договорів про депозитний вклад із виплатою процентів щомісячно від 03.12.2004 р. № 0s01756519, № 0s01756521, № 0s01756524, які не мають меморіальних ордерів про внесення цих коштів позивачем, судова колегія дійшла до такого.

Позивач в доводах апеляційної скарги посилається на те, що в самих текстах вказаних договорів вказано, що вони оформлялись після внесення відповідних коштів до банку у якості депозитів. ОСОБА_1 посилається на судову практику, відповідно до якої неналежне оформлення документів після підписання депозитних договорів є зоною відповідальності банку, а їх неоформлення чи неналежне оформлення не свідчить про недійсність чи неукладенність відповідних правочинів.

Судова колегія не може погодитись із такими доводами позивача, оскільки в п.5 вказаних договорів зазначено, що операції по рахунку вкладника проводяться за пред'явленням паспорта, цього договору та документа про внесення коштів в Банк. Тобто наявність касового документа є обов'язковою умовою за цим договором для того, щоб за ним проводити розрахункові операції. Оскільки вказані договори не містять касових документів про внесення коштів до банку, крім того не скріплені печаткою, суд першої інстанції обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позову в частині стягнення коштів за цими договорами.

Щодо застосування судом першої інстанції позовної давності до вимог про стягнення з відповідача 3% річних відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції вважав, що на вимоги про стягнення 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України застосовується загальний трирічний строк позовної давності.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Посилання позивача на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є складовою частиною грошового зобов'язання, на неї розповсюджується та ж позовна давність, як і для грошового зобов'язання до складу якого вона входить, а оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку про видачу вкладу, отже, вона не поширюється і на вимогу про стягнення 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України є помилковими.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштам, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення зобов'язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати ВС України від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц

Щодо висновків суду по нарахування відсотків за договорами строкових депозитних вкладів.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення в цій частині послався на п. 8 Договору про депозитний вклад з виплатою відсотків щомісячно в якому зазначено, що по закінченню строку вкладу нараховані за строк вкладу і не витребувані вкладником відсотки дораховуються до суми вкладу і на отриману таким чином суму, Банк проводить нарахування відсотків за ставкою вкладу «на вимогу» до моменту повернення вкладу Вкладнику.

Позивач вважає, що суд мав стягнути відсотки, передбачені договором не тільки за строк дії договору (три місяці), але і по день повернення вкладів, виходячи з того, що відповідач взагалі не визнавав існування між сторонами зобов'язань і, відповідно, їх не виконував.

Судова колегія не погоджується із такими доводами позивача.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до частини першої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Частиною другою статті 1070 ЦК України передбачено, що проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року № 6-36цс15, від 2 березня 2016 року № 6‑2861цс15, від 27 квітня 2016 року № 6-302цс16, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року № 761/26293/16-ц.

Судова колегія не може погодитись із доводами ОСОБА_1. щодо того, що з відповідача підлягають стягненню проценти у розмірі передбаченому договором вкладу, оскільки відповідач цей договір не визнавав і не виконував. Невизнання і невиконання відповідачем умов договору не змінює строк дії договору для позивача. Позивач укладав договори на певний строк, отже лише протягом певного строку банк мав сплачувати передбачені договором відсотки. Після закінчення строку дії договору, банк має відшкодувати збитки, встановлені договором чи законом.

Разом із тим, судова колегія вважає, що суд першої інстанції невірно провів розрахунок відсотків, які були передбачені п. 8 Договору банківського вкладу. Так суд нарахував відсотки лише на суму вкладу. Однак Договором передбачено додавання нарахованих відсотків до вкладу, і на отриману суму нараховувати проценти.

Крім того, суд при проведенні розрахунку у формулі (Розмір заборгованості) х (кількість днів) х (відсоток)/на (кількість днів в році), ділив на 366, однак необхідно ділити на 365.

Крім того, в розрахунку суд допустив помилку і нараховував відсотки «на вимогу» не у розмірі 1% до 03.05.2017 року, а у розмірі 0,1% внаслідок чого розмір відсотків «на вимогу» був зменшений.

Судова колегія вважає, що розрахунки відсотків маю бути такими:

1) договір № 0s1756378 від 14.10.2004 р. із сумою вкладу 282 640,00 доларів США, термін дії до 15.01.2005 р.

за період з 14.10.2004 р. по 15.01.2005 р.:

282 640,00 доларів США х 94 (кількість днів) х 11% / 365 = 8006,84 долари США (відсотки за строк дії договору)

282 640,00 + 8006,84 = 290 644 доларів США (сума вкладу та відсотки за строк дії договору на які в подальшому нараховуються відсотки «на вимогу»)

за період з 16.01.2005 р. по 03.05.2017 р.:

290 644 доларів США х 4491 (кількість днів) х 1% / 365 = 35 761,50 доларів США;

за період з 04.05.2017 р. по 01.11.2019 р.:

290 644 доларів США х 912 (кількість днів) х 0,01% / 365 = 72,62 доларів США,

2) договір № 0s01756379 від 14.10.2004 р. із сумою вкладу 2000,00 доларів США, термін дії до 15.01.2005 р.,

за період з 14.10.2004 р. по 15.01.2005 р.:

2000,00 доларів США х 94 (кількість днів) х 11 % /365 = 56,65 доларів США. (відсотки за строк дії договору);

2000,00+ 56,65 = 2056,65 доларів США ( вклад разом з відсотками за строк дії договору);

за період з 16.01.2005 р. по 03.05.2017 р.:

2056,65 долари США х 4491 (кількість днів) х 1% / 365 = 253,05 долари США,

за період з 04.05.2017 р. по 01.11.2019 р.: 2056,20 доларів США х 912 (кількість днів) х 0,01% / 365 = 0,51 доларів США.

Аналогічні розрахунки за договорами № 0s01756380, № 0s01756381, № 0s01756384, оскільки ці договори укладені в один день, на однаковий строк, на однаковий розмір депозиту, на однакових умовах.

Загальний розмір відсотків за строк дії 4-х договорів від 14.10.2004 року на вклад у розмірі 2 000 доларів США становить 56,65 х 4 = 226,6 доларів США, відсотки за ставкою «на вимогу» (1%) 253,05 х 4 = 1012,2 доларів США; відсотки за ставкою «на вимогу» (0,01%) 0,51 х 4 = 2,04 доларів США.

3) договір № від 19.11.2004 р. із сумою вкладу 450 000,00 доларів

США, термін дії до 20.02.2005 р.,

за період з 19.11.2004 р. по 20.02.2005 р.:

450 000,00 доларів США х 94 (кількість днів) х 11%/365 = 12 747 доларів США, (відсотки за строк дії договору)

450 000,00 доларів США+ 12747 доларів США = 462 747 доларів США (вклад разом з відсотками за строк дії договору)

за період з 21.02.2005 р. по 03.05.2017 р.:

462747,94 доларів США х 4455 (кількість днів) х 1%/365 = 56480,60 доларів США

за період з 04.05.2017 р. по 01.11.2019 р.:

462747,94 доларів США х 912 (кількість днів) х 0,01%/365 = 115,62 доларів США

4) договір № 077s756971 від 27.12.2004 р. із сумою вкладу 50 000,00 доларів США, термін дії до 28.03.2005 р.,

за період з 27.12.2004 р. по 28.03.2005 р.:

50 000,00 доларів США х 92 (кількість днів) х 11,8%/365 = 1 487,12 долари США, (відсотки за строк дії договору)

50 000,00 доларів США+1483,06=51487,12 (вклад разом з відсотками за строк дії договору)

за період з 29.03.2005 р. по 03.05.2017 р.:

51483,06 х 4419 (кількість днів) х 1% / 365 = 6233,46 доларів США

за період з 04.05.2017 р. по 01.11.2019 р.:

51483,06 доларів США х 912 (кількість днів) х 0,01 %/365 = 12,86 доларів США.

Аналогічні розрахунки за договорами № 077s756972, № 077s756973; № 077s756974; № 077s756975, № 077s756976, № 077s756977, № 077s756978, № 077s756979, № 077s756980, № 077s756981, № 077s756982, № 077s756983 № 077з756984, № 077s756985, № 077s756986, № 077s756987, № 077s756988, № 077s756989, № 077з756990, № 077s756991, № 077з756992, № 077s756993, № 077s756994, оскільки ці договори укладені в один день, на однаковий строк, на однаковий депозит, на однакових умовах.

Загальний розмір відсотків за строк дії 24-х договорів від 27.12.2004 року на вклад у розмірі 50000 доларів США становить 1487,12 х 24 = 35690,88 доларів США, відсотки за ставкою «на вимогу» (1%) 6233,46 х 24 = 149 603,04 доларів США; відсотки за ставкою «на вимогу» (0,01%) 12,86 х 24 = 68,64 доларів США.

З врахуванням наведених розрахунків загальний розмір вкладів за усіма договорами становить:

282640 + (2000х4) + (50 000х24 ) = 1940 640 доларів США;

відсотків за три місяці строку дії договорів: 8006,84 + 226,6 + 35690,88 = 56671,32 долари США;

відсотки за ставкою «на вимогу» (1%) за період після закінчення строків депозитних договорів по 03.05.2017 року: 35 761,50 + 1012,2 + 56 480,60 +149 603,04 = 242 857,34 долари США;

відсотки за ставкою «на вимогу» (0,01%) за період з 04.05.2017 по 01.11.2019 року: 72,62 +2,04 +115,62 + 68,64 = 258,92 доларів США.

Щодо висновків суду про нарахування пені.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував, що судове рішення про стягнення депозиту, яке не припинило обов'язків сторін договору, фактично не виконано АТ КБ «ПриватБанк», зв'язку з чим дійшов висновку, що позивач має право на стягнення пені у розмірі 3 %, нарахованої відповідно до вимог частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 01.11.2018 року по 1.11.2019 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для нарахування та стягнення пені на підставі частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з цим, наведений судом розрахунок розміру пені є помилковим з огляду на наступне.

При визначені розміру пені суд першої інстанції виходив з того, що вартість послуги за договором банківського вкладу, на яку слід нарахувати пеню, - це розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов'язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

У зв'язку з цим висновок суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Тлумачення частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19), від15 квітня 2020 року в справі № 756/14910/16-ц (провадження 61-14561ск19)

Суд першої інстанції вказаного вище не врахував, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про нарахування пені лише на розмір процентів, які АТ КБ «ПриватБанк» має сплатити на користь ОСОБА_1. за користування його коштами.

Розмір пені за 365 днів становить (1940640+56671,32 ) доларів США х 28,11 грн. (курс гривні до долара США на час звернення до суду з позовом)= 56 144 421,2 грн./100 х 3 х 365 = 614 781 412 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що при визначенні розміру пені суд має дотриматись принципу пропорційності в цивільному процесі та врахувати положення статті 551 ЦК України.

Розмір пені за 365 днів в десять разів перевищує розмір заборгованості, отже може бути зменшений судом.

При визначенні розміру пені суд виходить з того, що позивач протягом п'ятнадцяти років не міг отримати від відповідача належні йому вклади, внаслідок того, що вклади не повертались позивачу, він втратив значний дохід, який би він міг отримати у випадку сплати йому процентів за депозитними договорами, отже пеня має компенсувати йому понесені ним втрати. Судова колегія вважає, що пеня може бути стягнута у розмірі, який наближується до розміру заборгованості відповідача перед позивачем, а тому підлягає стягненню у розмірі 68 025 525 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що максимальна ставка судового збору при зверненні до суду з позовом становила на день звернення до суду з позовом 9605 грн., то суд апеляційної інстанції вважає доцільним стягнути з АТ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмір 9605 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги банку не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1. свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1. слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 30 січня 2020 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за договорами банківських вкладів задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 419 976,11 доларів США

З яких: 1 940 640 доларів США - номінальна сума вкладів; 56 671,32 доларів США - проценти за три місяці строку дії депозитних договорів; 242 857,34 грн. проценти за ставкою «на вимогу» (1%) за період після закінчення строків депозитних договорів до 03.05.2017 року,

4990,35 доларів США проценти за ставкою «на вимогу» (0,01%) за період з 04.05.2017 по 01.11.2019 р.,

174 817,10 доларів США - 3% річних за ч.2 ст. 625 ЦК України за 1096 днів;

Пеня: 68 025 525 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зареєстроване місце знаходження: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, .

Суддя-доповідач

Судді: