Справа № 203/3936/19
Провадження № 2-з/0203/65/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у провадженні № 2-з/0203/65/2020 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подав до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позов пред`явлений до ОСОБА_2 , на предмет стягнення недоплати суми у відповідності до договору про надання юридичних послуг, який був укладений між позивачем та відповідачем.

26 червня 2020 року ОСОБА_1 подано через канцелярію суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить відстрочити сплату судового збору та накласти арешт на рухоме майно відповідача - автомобіль, заборонивши його відчуження.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 30 червня 2020 року заява передана в провадження судді Колесніченко О.В.

Перевіряючи відповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст. 151 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Так пунктами 4, 5, 6 частини 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, обґрунтування необхідності забезпечення саме таким видом забезпечення та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Як видно із заяви, позивач не зазначає ціни позову, не зважаючи на те, що позовні вимоги мають майновий характер, також позивач взагалі не зазначає чіткі обґрунтування необхідності забезпечення його позову у спосіб накладення арешту на майно відповідача з визначенням такого майна з посиланням на докази належності на праві власності відповідачу відповідного майна.

Також в порушення п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України в заяві не вказані пропозиції щодо зустрічного забезпечення, правила якого визначені відповідно до ст. 154 ЦПК України, позивачем не запропоновано жодної гарантії відшкодування можливих для відповідачів збитків, завданих при умовах забезпечення цього позову зазначеним шляхом, що по своїй суті є зустрічним забезпеченням та є обов`язковим для зазначення у відповідній заяві про забезпечення позову.

Між тим, зазначенням пропозицій позивача щодо зустрічного забезпечення могли б фактично зберегти позивачем існуючий стан status-quo між сторонами до ухвалення кінцевого рішення суду.

Разом з тим, частиною 6 ст. 151 ЦПК України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить відстрочити йому сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, однак не зазначає підстав та не обґрунтовує неможливості сплати встановленого положеннями Закону України «Про судовий збір» розміру 420 грн. 40 коп., з чого також встановлена невідповідність заяви в цій частині положенням ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч.10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин належить дійти висновку про невідповідність заяви в повному обсязі вимогам ст. 151 ЦПК України, що є підставою для її повернення заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.151,153 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, пред`явленого до ОСОБА_2 про стягнення недоплати суми повернути заявникові.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.261 ЦПК України та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 01 липня 2020 року.

Суддя О.В. Колесніченко