ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/486/20 Справа № 201/9859/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника акціонерного товариства "Укрсоцбанк", до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року позивачзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 березня 2013 року між ТОВ «Деміс Канц» та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної лінії № 085/12/13-004, за умовами якого позивач надав товариству грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 11 000 000,00 грн. зі сплатою 28% річних та відповідним графіком змін максимального ліміту заборгованості до 31 березня 2014 року; на строк три місяці по 27 червня 2013 року сторони погодили процентну ставку в розмірі 22% з можливістю подальшого продовження або зміни розміру процентної ставки в межах розміру. Додатковою угодою № 1 від 27 червня 2013 року до вказаного кредитного договору сторони правочину встановили на строк три місяці по 27 вересня 2013 року процентну ставку в розмірі 21% річних. Додатковою угодою № 2 від 27 вересня 2013 року до кредитного договору сторони подовжили на строк три місці по 27 грудня 2013 року процентну ставку в розмірі 21% річних. Додатковою угодою № 3 від 25 грудня 2013 року до кредитного договору сторони подовжили на строк три місці по 27 березня 2014 року процентну ставку в розмірі 21% річних. Додатковою угодою № 4 від 31 січня 2014 року до кредитного договору були внесені зміни до графіку змін максимального ліміту заборгованості, кінцевий термін повернення кредиту змінений на 31 березня 2015 року, проценту ставку зменшено до 20% річних. Додатковою угодою № 5 від 27 липня 2014 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 27 жовтня 2014 року процентну ставку в розмірі 23% річних. Додатковою угодою № 6 від 28 жовтня 2014 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 27 січня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних. Додатковою угодою № 7 від 26 січня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 квітня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних. Додатковою угодою № 8 від 27 квітня 2015 року до кредитного договору сторони погодили зміни до графіку змін максимального ліміту заборгованості та кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановили до 15 квітня 2016 року; також встановили на строк три місяці по 15 липня 2015 року процентну ставку в розмір 23% річних. В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії № 085/12/13-004 від 19 березня 2013 року 28 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір поруки № 085/15/15-022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим № 663. Додатковою угодою № 9 від 10 липня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 жовтня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних. Додатковою угодою № 10 від 14 жовтня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 січня 2016 року процентну ставку в розмірі 23% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором станом на 18 травня 2016 року за цим договором заборгованість склала суму в розмірі 13 449 334,01 грн., яку позивач просив стягнути на свою користь з поручителя ОСОБА_1 , а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 201 740,01 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної лінії №085/12/13-004 від 19 березня 2013 року станом в розмірі 13 449 334 грн. 01 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 10 300 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1 118 840,30 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 864 883,33 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 88 321,51 грн., інфляційних втрат за кредитом в розмірі 1 031 124,77 грн., інфляційних втрат за відсотками в розмірі 46 164,10 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористались.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2020 року залучено АТ «Альфа-Банк» до участі у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ПАТ "Укрсоцбанк" до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ "Деміс Канц" про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якості правонаступника АТ «Укрсоцбанк».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2013 року між ТОВ «Деміс Канц» та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про надання відновлювальної лінії № 085/12/13-004, за умовами якого позивач надав товариству грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 11 000 000,00 грн. зі сплатою 28% річних та відповідним графіком змін максимального ліміту заборгованості до 31 березня 2014 року; на строк три місяці по 27 червня 2013 року сторони погодили процентну ставку в розмірі 22% з можливістю подальшого продовження або зміни розміру процентної ставки в межах розміру. Видача траншів кредиту проводиться шляхом перерахування кредитором відповідної суми кредитних коштів в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату видачі, з відповідних внутрішньобанківських позичкових рахунків на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в гривні, що відкритий в ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі письмового звернення позичальника.

Відповідно до п. 2.2 кредитного договору моментом надання траншу кредиту вважається день перерахування кредитором коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника.

Згідно з п. 2.5 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту кожного робочого дня на фактичний залишок заборгованості за кредитом на кінець дня. Сплата процентів відповідно до п. 2.6 кредитного договору за користування кредитом здійснюється щомісячна в період, що починається з останнього календарного дня поточного місяця по п`ятий календарний день наступного місяця (включно). Сплаті в зазначений період підлягають проценти, що нараховані за період з останнього календарного дня попереднього місяця по попередній календарний день поточного місяця. В день повернення заборгованості за кредитом траншем кредиту в повній сумі, платі підлягають проценти, що нараховані по день, що передує дню погашення заборгованості за кредитом/траншем кредиту (включно).

Додатковою угодою № 1 від 27 червня 2013 року до вказаного кредитного договору сторони правочину встановили на строк три місяці по 27 вересня 2013 року процентну ставку в розмірі 21% річних.

Додатковою угодою № 2 від 27 вересня 2013 року до кредитного договору сторони подовжили на строк три місці по 27 грудня 2013 року процентну ставку в розмірі 21% річних.

Додатковою угодою № 3 від 25 грудня 2013 року до кредитного договору сторони подовжили на строк три місці по 27 березня 2014 року процентну ставку в розмірі 21% річних.

Додатковою угодою № 4 від 31 січня 2014 року до кредитного договору були внесені зміни до графіку змін максимального ліміту заборгованості, кінцевий термін повернення кредиту змінений на 31 березня 2015 року, проценту ставку зменшено до 20% річних на строк три місяці по 27 квітня 2014 року.

Додатковою угодою № 5 від 27 липня 2014 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 27 жовтня 2014 року процентну ставку в розмірі 23% річних.

Додатковою угодою № 6 від 28 жовтня 2014 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 27 січня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних.

Додатковою угодою № 7 від 26 січня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 квітня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних.

Додатковою угодою № 8 від 27 квітня 2015 року до кредитного договору сторони погодили зміни до графіку змін максимального ліміту заборгованості та кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом встановили до 15 квітня 2016 року; також встановили на строк три місяці по 15 липня 2015 року процентну ставку в розмір 23% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання відновлювальної лінії №085/12/13-004 від 19 березня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» 28 квітня 2015 року був укладений договір поруки № 085/15/15-022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. за реєстровим №663.

Додатковою угодою № 9 від 10 липня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 жовтня 2015 року процентну ставку в розмірі 23% річних.

Додатковою угодою № 10 від 14 жовтня 2015 року до кредитного договору сторони встановили на строк три місці по 15 січня 2016 року процентну ставку в розмірі 23% річних.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ТОВ «Деміс Канц» зобов`язань за зазначеним кредитним договором виникла заборгованість, про необхідність погашення якої позивач повідомив відповідача як поручителя вимогою про усунення порушення зобов`язання №08.42/59789 від 20 квітня 2016 року.

Станом на 18 травня 2016 року за договором про надання відновлювальної лінії №085/12/13-004 від 19 березня 2013 року наявна заборгованість в розмірі 13 449 334,01 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 10 300 000,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 1 118 840,30 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 864 883,33 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 88 321,51 грн., інфляційних втрат за кредитом в розмірі 1 031 124,77 грн., інфляційних втрат за відсотками в розмірі 46 164,10 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості та доведеності позовних вимог, враховуючи всі фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено, чи дійсно боржник ТОВ ДемісКанц отримував кредитні кошти, в якому розмірі та коли це відбувалось, коли і в яких розмірах здійснювалось погашення боржником кредиту, збільшення відповідальності без згоди поручителя, коли була направлена вимога боржнику, та чи пред`являлась така вимога взагалі, чи пред`являлась до боржника вимога про дострокове погашення кредиту; судом не з`ясовано коли настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апелянта з наступних підстав.

Так, між ТОВ «Деміс Канц» та AT «Укрсоцбанк» був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.2013р., згідно якого позивач зобов`язувався надати третій особі грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості 11 000 000 гривень, зі сплатою 28% відсотків річних та відповідним графіком змін Максимального ліміту заборгованості до 31.03.2014р.

Відповідно до п. 1.1.1. Договору кредиту зі змінами передбаченими Додатковою угодою №8, саме п.1.1.1.12, кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 15.04.2016р.

У зв`язку з невиконанням третьою особою умов кредитного договору станом на 18.05.2016 р. заборгованість перед Банком за договором кредиту склала 13 449 334 гривні 01 копійку.

Як вбачається з матеріалів справи, третій особі була направлена вимога про усунення порушень № 08.42-186/5972 від 20.04.2016 року. Вказана вимога була надіслана відповідачу 21.04.2016р., що підтверджується описом поштового відправлення цінного листа та чеком.

У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 28 квітня 2015 року був укладений договір поруки №085/15/15-022, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О .В. за реєстровим №663.

За умовами п. 1.1 договору поруки відповідач поручається перед Банком за виконання позичальником у повному обсязі усіх існуючих та майбутніх зобов`язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 085/12/13-004 від 19.03.2013р., у тому числі і щодо сплати усіх процентів, комісій, неустойки, регресних та інших сум, що належать до сплати позичальником у відповідності з кредитним договором.

Відповідно до п.1.3. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором, як солідарний боржник та зобов`язується сплатити Банку на вказані Банком рахунки всі суми, належні до сплати позичальником за кредитним договором в разі порушення позичальником зобов`язання щодо сплати відповідної суми коштів за кредитним договором, протягом 2-х робочих днів з дати надіслання Банком відповідної письмової вимоги.

У зв`язку з невиконанням третьою особою взятих на себе кредитних зобов`язань, 21 квітня 2016 року Банк пред`явив вимогу до відповідача про здійснення погашення заборгованості за Кредитним договором шляхом направлення на адресу поручителя листа вимоги № 08.42-186/5979. Однак, вимога Банка залишилися без задоволення.

Щодо посилання відповідача у апеляційній скарзі щодо не дослідження судом першої інстанції обставин отримання/погашення та розрахунок існуючої заборгованості третьої особи, необхідно зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України, чітко визначений обов`язок учасників справи щодо доказування і подання доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в підтвердження наявності існуючої заборгованості у третьої особи і встановленої в оскаржуваному судовому рішення заборгованості відповідача, є встановлені факти у судових рішеннях господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2016 року у справі №904/5344/16 та рішенні Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 04.07.2016 року у справі №37/16.

Щодо посилання скаржника на не з`ясування судом обставин надсилання/направлення вимоги щодо виконання порушеного зобов`язання та нарахування процентів необхідно зауважити, що до матеріалів справи додано копію вимоги № 08.42-186/5979 від 21.04.2016 року з підтвердженням направлення на адресу ОСОБА_1 , одразу після спливу кінцевого терміну повернення кредиту.

Відповідно до умов Договору кредитування п. 1.1.1 (зі внесеними змінами, зокрема Додаткова угода №8), сторони домовились, що кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом є 15.04.2016 року.

Безпідставними є доводи апелянта про підвищення розміру процентної ставки без погодження з ОСОБА_1 . Оскільки відповідно до п. 1.2 Договору поруки № 085/15/15-022 від 28.04.2015 року встановлено, що підписанням цього договору поручитель безвідклично надає згоду на майбутню зміну будь-яких умов кредитного договору (в тому числі щодо змін, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя), новацію зобов`язань за кредитним договором у інше зобов`язання, будь-яку заміну боржника за кредитним договором (в т.ч. в результаті спадкування чи правонаступництва), без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди до цього договору.

Також, необгрунтованими є посилання апелянта на те, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок інших поручителів відповідно до рішень господарських судів Дніпропетровської області. Інформації щодо погашення боргу за спірним кредитним договором від органів державної виконавчої служби України не надходило та апелянтом та його представником доказів наявності такої інформації суду не було надано.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. ст. 541, 543 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. У разі солідарного обов`язку боржників частково або в повному обсязі як від всіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарну відповідальність перед кредитором несуть і боржник, і поручитель, якщо інше не встановлено договором поруки відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України.

Враховуючи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також наявність станом на 18 травня 2016 року за цим договором заборгованості в розмірі 13 449 334,01 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а заочне рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року в розмірі 302 610 грн. 01 коп.

Крім того, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 липня 2019 року зупинено дію оскаржуваного заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року.

Враховуючи зазначене, необхідно поновити дію заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року у справі за позовом АТ «Альфа-Банк», як правонаступника АТ "Укрсоцбанк", до ОСОБА_1 , третя особа - ТОВ "Деміс Канц" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму відстроченого судового збору в розмірі 302 610 грн. 01 коп.

Поновити дію заочного рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 листопада 2016 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк», як правонаступника акціонерного товариства "Укрсоцбанк", до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Деміс Канц" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова