ПЕРВОМАЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №484/938/20
Провадження №2/484/693/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Хемич О.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Войни Г.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Костенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовною заявою Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, що звернувся в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2020 року Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області як орган опіки та піклування, звернувся в інтересах неповнолітньої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, передачу її органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області для подальшого влаштування, а також стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 25% від усіх видів заробітку, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , яку періодично залишає саму вдома, оскільки їздить на заробітки до м. Києва, вихованням дитини не займається, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Враховуючи те, що відповідачка не приділяє донці належної уваги, не займається належним чином її вихованням, свідомо та умисно самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не проявляє належного батьківського піклування, залишила дитину в лікарні, покинуту в закладі охорони здоров`я, позивач вимушений звернутися до суду з наданим позовом.

Ухвалою судді від 26.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

06.04.2020 року на виконання вищевказаної ухвали судді, представник позивача через канцелярію суду надав уточнену позовну заяву.

Ухвалою судді від 10.04.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просила його задовольнити, уточнила, що просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за адресою, вказаною у позовній заяві.

Згідно з довідкою, наданою на запит суду виконкомом Первомайської міської ради Миколаївської області від 09.04.2020 року щодо зареєстрованого місця проживання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Тому відповідач повідомлявся про день, час та місце розгляду справи через оголошення, опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Допитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності особи, на яку покладено персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток прийомної дитини - ОСОБА_5 , пояснила, що мати залишала її саму в квартирі на довго, мати підтримує з нею телефонний зв`язок, матеріальне забезпечення та розвиток дитини не забезпечує.

Проти задоволення позову не заперечувала.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.12.2003 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 16.12.2003 року зроблено відповідний актовий запис №2587, батьками записані: мати - ОСОБА_3 , батько - ОСОБА_6 .

Державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Дане підтверджується Витягом з Держаного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження від 26.10.2018 р. №5.

Відповідно до інформації, наданої 14.01.2020 року вих. № 302/03-01-22 виконкомом Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання до м Києва.

За вищевказаною адресою неповнолітня дитина ОСОБА_2 проживала разом з матір`ю ОСОБА_3 . Дане підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 30.10.2018 року квартальним комітетом № 54 м. Первомайська Миколаївської області.

09.10.2019 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до Управління у справах дітей із заявою про влаштування її неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_2 до КП «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» в зв`язку з тим, що у них відсутнє постійне місце проживання, вона ( ОСОБА_3 ) влаштувалася на роботу до м. Києва, а дитина залишилася без нагляду.

На підставі вказаної заяви, того ж дня, 09.10.2019 року Управління у справах дітей Первомайської міської ради звернулося до головного лікаря Первомайської центральної районної лікарні з питанням про влаштування до КП «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , що перебувала на лікуванні в інфекційному відділенні Первомайської центральної районної лікарні, в зв`язку з тим, що дитина потрапила в складні життєві обставини.

Згідно акту від 11.10.2019 року, складеного працівниками закладу охорони здоров`я, а саме інфекційного відділення Первомайської ЦРБ, в присутності працівника поліції та працівника служби у справах дітей, 11.10.2019 року була виявлена в інфекційному відділенні лікарні покинута неповнолітня дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З матеріалів справи вбачається, що дитина дійсно опинилася у складних життєвих обставинах, дане стверджувала її мати - відповідач по справі ОСОБА_3 при неодноразовому спілкуванні з вчителем її доньки та представником управління у справах дітей.

ОСОБА_3 неодноразово зверталася до Управління у справах дітей щодо влаштування її дитини до КП «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» через те, що вона не знаходить спільної мови з донькою. Дитину не провідувала. Періодично від`їжджала до м. Києва по роботі. Дитину залишала саму на квартирі, яку вони винаймали за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до повідомлення директора Первомайської ЗОШ І-ІІІ ступенів школи №4 від 09.10.2019 року, ОСОБА_2 навчається на належному рівні, пропусків уроків не має, має гарну поведінку. Проте, в зв`язку з виниклим конфліктом ОСОБА_2 з її матір`ю та в ході якого вона, ОСОБА_2 , у стані нападу розбила тарілку і порізала руки, остання «швидкою» була направлена до інфекційного відділення Первомайської ЦРЛ, після чого направлена до центру реабілітації по проханню її ж матері. Ні у лікарні, ні у центрі реабілітації ОСОБА_3 не відвідувала свою доньку ОСОБА_7 . За місцем навчання неповнолітня ОСОБА_2 характеризується позитивно.

З висновку виконавчого комітету Первомайської міської ради № 1260/03.01-26 від 24.02.2020 вбачається, що виконавчий комітет Первомайської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати неповнолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Із вказаного висновку вбачається, що неповнолітня дитина ОСОБА_2 за клопотанням Управління у справах дітей Первомайської міської ради та направленням Служби у справах дітей Миколаївської державної адміністрації була тимчасово влаштована до КП «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. В даному центрі дитині було проведено медичне та психолого-педагогічне обстеження дитини, вивчені індивідуальні особливості розвитку та потреби, психологічний стан. Було здійснено медичну, освітню, соціальну, психологічну реабілітацію дитини.

Згідно Витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 17.01.2019 року №2, дитина пройшла запланований курс соціально-психологічної реабілітації. Проведено консультативну роботу з матір`ю. Після завершення курсу реабілітації, дитина була повернута в біологічну сім`ю. Відповідно до наказу начальника Управління у справах дітей Первомайської міської ради від 08.11.2019 року №15 «Про постановку на облік дитини, яка опинилась в складних життєвих обставинах» неповнолітня ОСОБА_2 перебуває на відповідному обліку.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.10.2019 року, наданого адміністрацією Первомайської ЗОШ І-ІІІ ступенів №4, ОСОБА_3 разом з донькою тимчасово проживала в зйомній однокімнатній квартирі з усіма зручностями. Проте, внаслідок відсутності постійного місця проживання та відсутності стабільного місячного доходу ОСОБА_3 накопичила значний борг за наймане житло. На даний час вона тимчасово та без реєстрації проживає у знайомих. Власного житла не має, оскільки продала квартиру у м. Києві. Таким чином, ОСОБА_3 внаслідок власної безвідповідальності, схильності до необдуманих дій, ігнорування першочергових інтересів дитини, систематично порушувала права дитини, залишала її без нагляду, не забезпечила захист майнових прав, не створила сприятливі умови для проживання дитини, її виховання, навчання та розвитку.

Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно вимог ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М . С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ч.1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Отже, судом встановлено, що мати неповнолітньої ОСОБА_2 належним чином не виконує батьківських обов`язків щодо належного виховання та розвиту дитини. З наявних у справі письмових доказів встановлено, що мати протягом тривалого часу належним чином не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного матеріального утримання, її життям не цікавиться, хоча має реальну можливість виконувати свої батьківській обов`язки стосовно своєї дитини. Така поведінка відповідачки ОСОБА_3 відносно своєї неповнолітньої доньки свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Згідно з вимогами ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, не представила суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача та бажання змінити своє ставлення до дитини, що підтверджує доводи позовної заяви.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що у даному випадку відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав сприятиме захисту інтересів дитини, з метою унеможливлення негативного розвитку дитини, суд приходить до висновку про наявність підстав для відібрання неповнолітньої ОСОБА_2 від матері ОСОБА_3 , без позбавлення її батьківських прав та вважає необхідним передати неповнолітню ОСОБА_2 органу опіки та піклування для подальшого влаштування, оскільки позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позову, тому такий позов підлягає задоволенню.

Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Таким чином, відібрання дитини у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків, яка не є крайнім і незворотним заходом. Отже, відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення їй дитини.

З приводу вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Позивач визначив спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу матері дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано.

Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним встановити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який підлягає стягненню з відповідача на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 24.03.2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Під час звернення до суду, позивач звільнений від сплати судового збору, який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150,164,170,180-182 Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 76, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, що звернувся в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Відібрати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у її матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без позбавлення її батьківських прав.

Передати неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконавчому комітету Первомайської міської ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, - для подальшого влаштування.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь державної установи або фізичної особи, до якої буде влаштована дитина, щомісячно, аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 24.03.2020 року, і до повноліття дитини.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, вказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області як органу опіки та піклування, код ЄДРПОУ - 04056575, місцезнаходження: вул. Грушевського, 3 м. Первомайськ, Миколаївська обл., 55213;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 ;

третя особа: Управління у справах дітей Первомайської міської ради, код ЄДРПОУ - 22436146, місцезнаходження: вул. Грушевського, 3 м. Первомайськ, Миколаївська обл., 55213.

Повний текст рішення складено 26.06.2020 року.

Суддя О.Б. Хемич