Апеляційне провадження № 22-ц/824/1703/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/5897/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаряів судового засідання Пащенко О.П., Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Стрюкової Ірини Олександрівни,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_4 ,

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Таран Н.Г., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2015 року ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію Стрюкової І. О. звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 93/П/04/2008-840, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 162 560 доларів США під 12,69 % річних з кінцевим терміном повернення до 08 квітня 2033 року. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 08 січня 2015 року в неї утворилася заборгованість перед банком у розмірі 172 113,08 доларів США та 282 664,06 грн, з яких: 155 014,39 доларів США - тіло кредиту, 17 098,69 доларів США - проценти, а також 26 540,52 грн - пеня, 256 123,54 грн - штраф згідно з пунктом 5.3 договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за якими кожен з поручителів зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

Враховуючи викладене, ПАТ «КБ «Надра» просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 93/П/04/2008-840 в сумі 172 113,08 доларів США та 282 664,06 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та викладено резолютивну частину рішення наступним чином: Позов задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 93/П/04/2008-840 в сумі 172 113,08 доларів США та 282 664,06 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 93/П/04/2008-840 в сумі 172 113,08 доларів США та 282 664,06 грн. Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв`язку із зазначеним вищевказана апеляційна скарга підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 17.06.2020 до розгляду справи залучено ОСОБА_5 , як позивача.

Також ухвалою Київського апеляційного суду від 17.06.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про відмову від позову.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені за законом належно. Від представника відповідачів адвоката Лупейко О.В. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 отримала від банку кредит в сумі 162 560,00 дол. США, тобто позивач з свого боку виконав умови договору, а сама відповідач у свою чергу неналежним чином виконувала свої зобов`язання по вказаному договору, при цьому відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали умов договору поруки.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», яке змінило назву на ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 93/П/04/2008-840, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 162 560 доларів США під 12,69 % річних з кінцевим терміном повернення до 08 квітня 2033 року.

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що надання кредиту проводиться, зокрема шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку за наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума в якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/Євро.

14 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит готівкою через касу банку на підставі заяви на видачу готівки № 645 , яка містить підпис позичальника про отримання грошових коштів у розмірі 160 000 доларів США, що еквівалентно 808 000 грн.

Згідно з пунктом 4.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний, зокрема: забезпечити банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених пунктом 3.1 цього договору (підпункт 4.3.1); суворо дотримуватися положень цього договору (підпункт 4.3.2); сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у підпунктах 3.3.1 - 3.3.4 цього договору (підпункт 4.3.3); у випадку порушення виконання зобов`язань, передбачених цим договором, сплатити банку штрафні санкції, визначені у пунктах 5.1 - 5.3 цього договору (підпункт 4.3.4); у випадках, визначених в цьому договорі, протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язання, виконати зобов`язання щодо повернення кредиту/коштів, отриманих в рамках кредитної лінії, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій (підпункт 4.3.5).

За наданим банком розрахунком станом на 08 січня 2015 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 172 113,08 доларів США та 282 664,06 грн, з яких: 155 014,39 доларів США - тіло кредиту, 17 098,69 доларів США - проценти, 26 540,52 грн - пеня, 256 123,54 грн - штраф згідно з пунктом 5.3 договору.

Відповідно до частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 14 квітня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були укладені договори поруки, за якими кожен з поручителів зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

Статтею 57 ЦПК України 2004 року передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 58 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року).

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (у вказаному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Як вбачається з п 1.1 кредитного договору № 93/П/04/2008-840 від 14.04.2008 банк надав ОСОБА_1 грошові кошти саме у сумі 162 500 грн. Вказаний договір підписаний особисто ОСОБА_1 , є чинним, не оспорений відповідачами і сторони погодилися з його умовами, про що свідчить добровільна сплата необхідних платежів по договору з травня 2008 року по березень 2014 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона отримала кредитні кошти в розмірі 160000 дол. США є безпідставними та спростовуються умовами договору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

За змістом статті 5 ЦПК України 2004 року суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України 2004 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18) визначено, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з фізичних осіб-поручителів заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Разом з тим, у спірних правовідносинах сторони не обумовили можливість стягнення пені в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 5.2 кредитного договору від 14 квітня 2008 року № 93/П/04/2008-840 передбачено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у підпункті 3.3.4 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Встановлення розміру пені з розрахунку облікової ставки НБУ можливе лише щодо грошової одиниці України - гривні, оскільки чинним законодавством НБУ не надано повноважень на встановлення облікової ставки для іноземної валюти.

Апеляційний суд приходить до висновку про помилковість стягнення судом першої інстанції пені в іноземній валюті, оскільки за умовами кредитного договору пеня може обчислюватися і стягуватися лише в національній валюті України - гривні. При цьому саме у гривні вона повинна обчислюватися на момент прострочення зобов`язання, а не визначенням гривневого еквіваленту на час звернення до суду з позовом.

Як вбачається, дата останнього платежу по кредитному договору відбулася у березні 2014 року. Тобто, пеня нараховувалася з 14 квітня 2014 року до 07 січня 2015 і становить 262 дні.

Враховуючи висновки Верховного Суду у вказаній справі, пеня повинна обчислюватися в національній валюті і нараховуватися у гривні на час прострочення, тобто за кожний період окремо, а не на кінцевий строк її нарахування.

Зважаючи на викладене вище, з 14.04.2014 по 14.04.2014 нараховано пені 0,63 дол. США, що по курсу НБУ (12,977 грн) станом на 14.04.2014 складає 8,18 грн.

За період з 15.04.2014 по 12.05.2014 нараховано пені 25,61 дол. США, що по курсу НБУ (11,605 грн) станом на 12.05.2014 складає 297,20 грн.

За період з 13.05.2014 по 12.06.2014 нараховано пені 58,19 дол. США, що по курсу НБУ (11,6546 грн) станом на 12.06.2014 складає 678,18 грн.

За період з 13.06.2014 по 12.07.2014 нараховано пені 85,21 дол. США, що по курсу НБУ (11,6938 грн) станом на 12.07.2014 складає 996,43 грн.

За період з 13.07.2014 по 16.07.2014 нараховано пені 15,22 дол. США, що по курсу НБУ (11,7180 грн) станом на 16.07.2014 складає 178,35 грн.

За період з 17.07.2014 по 12.08.2014 нараховано пені 135,16 дол. США, що по курсу НБУ (13,1393 грн) станом на 12.08.2014 складає 1775,91 грн.

За період з 13.08.2014 по 12.09.2014 нараховано пені 194,56 дол. США, що по курсу НБУ (12,9501грн) станом на 12.09.2014 складає 2519,57 грн.

За період з 13.09.2014 по 12.10.2014 нараховано пені 226,41 дол. США, що по курсу НБУ (12,95 грн) станом на 12.10.2014 складає 2932,01 грн.

За період з 13.10.2014 по 12.11.2014 нараховано пені 273,39 дол. США, що по курсу НБУ (15,7496 грн) станом на 12.11.2014 складає 4305,79 грн.

За період з 13.11.2014 по 12.12.2014 нараховано пені 339,12 дол. США, що по курсу НБУ (15,7107 грн) станом на 12.12.2014 складає 5327,81 грн.

За період з 13.12.2014 по 07.01.2015 нараховано пені 331,01 дол. США, що по курсу НБУ (15,7796 грн) станом на 07.01.2015 складає 5223,20 грн.

Таким чином, сума нарахованої пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за вказаний період складає 24 242,63 грн.

Необхідність розрахунку та стягнення пені у гривні в цій справі не є відходом від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц, оскільки на відміну від фактичних обставин справи, яку переглядала Велика Палата Верховного Суду, в цій справі сторони не обумовили можливість стягнення пені в іноземній валюті.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 495/3889/14 (провадження № 61-8508св18).

Крім того, пунктом 5.3 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог пункту 4.3, за виключенням підпунктів 4.3.3, 4.3.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору, за кожен випадок.

Банк нарахував до стягнення пеню у розмірі 1 684,51 доларів США, що еквівалентно 26 540,52 грн, та штраф у сумі 16 256 доларів США, що еквівалентно 256 123,54 грн.

Перевіривши підстави нарахування одночасного стягнення пені та штрафу, апеляційний суд прийшов до висновку про їх правомірність. Вказане узгоджується з висновком Верховного суду, зокрема в постанові від 2.04.2019 у справі 917/194/18 та у постанові від 28.08.2019 у справі 910/11944/18.

Таким чином, виходячи зі встановлених матеріалів справи рішення підлягає скасування з постановленням нового судового рішення.

Враховуючи викладене вище та відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № 93/П/04/2008-840 заборгованість по тілу кредиту в розмірі 155 014 (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотирнадцять) доларів США 39 центів; заборгованість по відсоткам в розмірі 17 098 (сімнадцять тисяч дев`яносто вісім) доларів США 69 центів; заборгованості по пені в розмірі 24 242 (двадцять чотири тисячі двісті сорок дві) гривні 63 коп та заборгованості по штрафу в розмірі 256 123 (двісті п`ятдесят шість тисяч сто двадцять три) гривні 54 копійки.

Стягнути з з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» по 1218 (одній тисячі двісті вісімнадцять) гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді: