Провадження 22-ц/812/716/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді- Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_6

на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 16 грудня 2019 року року, ухвалене під головуванням судді Щербини С.В. в приміщенні того ж суду за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою,

та позовом

ОСОБА_6

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності,

встановив:

У червні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , після смерті якої до участі у справі залучені правонаступники ОСОБА_1 і ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , правонаступникомом якої залучено - ОСОБА_6 про встановлення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

30 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності домоволодіння АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

В березні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності домоволодіння за тією ж адресою та визначення порядку користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

14 червня 2019 року ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги та просила визначити за нею право користування 43/200 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , які складаються з житлових приміщень 7-1,7-3,7-5, 5-2, навісу Ц, гаражу Л, сараю Ж, ј частки підвалу та 9/100 часток вказаного домоволодіння, які складаються з житлових приміщень 4-1, 4-2,4-3, 50% сараю В, в загальному користуванні визначити проїзд, який згідно техпаспорту від 2014 року простягається від вхідних воріт №4 прямою лінією до літньої кухні М.

22 листопада 2019 року ОСОБА_6 уточнила свої позовні вимоги та просила виділити із майна, що є у спільній частковій власності частину житлового будинку літ. Б-1 (квартира №3), а саме: 3-3 житлова кімната площею 9,5 кв.м,. 3-4 кухня площею 10,30 кв.м., 3-5 коридор площею 1,40 кв.м., 3-6 коридор площею 4,0 кв.м, загальною площею 25,20 кв.м.. надвірні узаконені господарські будови: 8/100 частини № 4, 8/100 частини № 1 замощення, що складає 2/15 частки, які належать ОСОБА_11 МВ ОСОБА_12 , визначити порядок користування земельною ділянкою та виділити у користування ОСОБА_6 частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 вздовж лівої бокової межі в серединній частині розмірами 7,2 х 2,85 площею 20,49 кв.м., а всього виділити у користування ОСОБА_6 53,14 кв.м., зокрема під будівлями 32,65 кв.м., під землею 20,49 кв.м.

Ухвалою від 16 грудня 2019 року провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_2 закрито, у зв`язку із відмовою позивача від позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2019 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності та визначення порядку користування земельною ділянкою та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що відповідно до висновку експерта від 01 жовтня 2018 року одночасно пропонується один варіант поділу спірного житлового будинку, а також експерт робить висновок про технічну неможливість поділу цього будинку, через наявність самовільної житлової прибудови до цього будинку. Суд врахував, що вказаний висновок в судовому засіданні не було спростовано.

Також суд виходив з того, що є неможливим визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки після проведення експертизи, змінилась частка співвласниці ОСОБА_2 та набув статусу співвласника спірного домоволодіння ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням районного суду, ОСОБА_6 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт наполягає на тому, що відповідно до експертного висновку передбачена технічна можливість щодо виділу частки із спільного майна і суду було запропоновано такий варіант також запропоновано експертом варіанти встановлення порядку користування земельною ділянкою. Так, апелянт наголошує на тому, що вона як власник 2/25 часток спільного домоволодіння має право на виділ своєї частки і таке право не може бути обмеженим, в тому числі і наявність самозабудови, яка не підлягає включенню до поділу майна.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до наданих документів, домоволодіння АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності співвласникам: ОСОБА_4 43/200 частині на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 2010 року; ОСОБА_1 -35/200 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 листопада 2014 року; ОСОБА_5 1/20 частин на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 1990 року; ОСОБА_6 2/25 частин на підставі договору дарування частки домоволодіння від 28 січня 2016 року; ОСОБА_2 96/200 частин, у тому числі 43/200 частини на підставі договору дарування від 21 серпня 2013 року, 9/100 на підставі договору дарування від 27 лютого 2014 року і 35/200 на підставі договору дарування від 17 жовтня 2017 року за реєстровим № 2141, згідно якого ОСОБА_8 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 вказану частку домоволодіння з відповідною часткою господарських та побутових споруд та будівель.

Проте, 30 листопада 2018 року ОСОБА_8 і ОСОБА_2 уклали договір про розірвання договору дарування 35/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. 17 жовтня 2017 року за реєстровим № 2141. В той же день, 30 листопада 2018 року, відомості про зміну права власності в частині власника 35/200 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За такого, частка ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1 станом на день розгляду справи районним судом, становила 61/200 (96/200 35/200) часток та ОСОБА_8 є співвласником 35/200 часток даного домоволодіння.

Спірний житловий будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці 764 кв.м. виділеній на підставі рішення №305 від 26 лютого 1955 року та 10 кв.м. на підставі рішення №167 від 24 травня 1989 року, а всього загальною площею 774 кв.м. Проте, згідно геодезичної зйомки земельної ділянки станом на 2018 рік, загальна площа становить 766,38 кв.м.

Отже вказаний житловий будинок є спільною частковою власністю сторін, які не досягли згоди щодо користування цим майном.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція).

Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку та земельної ділянки, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивачі мають право на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом здійснення виділу належної їм частки житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно.

Позивач ОСОБА_1 просила про виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності домоволодіння АДРЕСА_1 та визначення порядку користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою.

Позивач ОСОБА_6 просила виділити із майна, що є у спільній частковій власності частину житлового будинку літ. Б-1 (квартира №3), а саме: 3-3 житлова кімната площею 9,5 кв.м,. 3-4 кухня площею 10,30 кв.м., 3-5 коридор площею 1,40 кв.м., 3-6 коридор площею 4,0 кв.м, загальною площею 25,20 кв.м., надвірні узаконені господарські будови: 8/100 частини №4, 8/100 частини №1 замощення, що складає 2/25 частки, визначити порядок користування земельною ділянкою та виділити у користування ОСОБА_6 частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_2 вздовж лівої бокової межі в серединній частині розмірами 7,2х2,85 площею 20,49 кв.м., а всього виділити у користування 53,14 кв.м., у тому числі під будівлями 32,65 кв.м, під землею 20.49 кв.м.

З метою визначення варіантів можливого виділу житлового приміщення та визначення порядку користування земельною ділянкою, за клопотанням сторін судом першої інстанції у даній справі призначалося дві будівельно-технічні експертизи на підставі ухвали суду від 03 червня 2015 року та від 06 квітня 2017 року. Так, відповідно до висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № 63 від 31 травня 2016 року, в зв`язку з тим, що в складі спірної садиби АДРЕСА_1 мали місце самовільно знесені, реконструйовані та збудовані об`єкти нерухомого майна, згідно із положенням п. 2.3 Глави 2 Інструкції, яким вказується,що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, експерт дійшов до висновку про неможливість надання обґрунтованого та всебічного висновку щодо запропонованого йому питання (т. 2 а.с. 5-56).

Із змісту висновку експерта Регіональної Торгово-Промислової палати Миколаївської області за № 125-029 від 01 жовтня 2018 року слідує, що співвласники спірного житлового будинку за час розгляду справи змінювалися, частково узаконені самозабудови, проте, остаточно експерт дійшов висновку, що провести поділ спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2.-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення» - технічно не можливо.

Так, в обґрунтування наведеного висновку експерт зазначала про те, що відповідно до даних матеріалів архівної справи БТІ та технічного паспорту на земельній ділянці, на якій розташований спірний житловий будинок є самовільно-побудована споруда, а саме до житлового будинку «Літ.Б-1» прибудована житлова прибудова літ. «Б`-2», а також тим, що згідно вимог нормативних документів, чинних на території України в галузі будівництва, для влаштування однокімнатної ізольованої квартири, при реконструкції та капітальному ремонті житлових будинків, необхідно мінімум 30, 0 м. кв.

Одночасно, в даному дослідженні, експертом наведено і інший висновок, відповідно до якого, поділ спірного будинку між співвласниками технічно можливий та запропоновано варіанти поділу. Такий висновок експерт обґрунтовувала тим, що, якщо не брати до уваги вимоги ДБН В.2.2.-15-2005 «Будівлі і споруди. Житлові будинки. Основні положення», які діють на даний час, а послуговуватися будівельними стандартами, які діяли до 2005 року, то поділити спірний будинок є технічно можливим (т. 2 а.с. 70).

Відповідно до вимог, викладених в п. 1 ст. 12 Закону України «Про експертизу» експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Частиною 1 статті 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

В той же час в наведеному експертному дослідженні викладено обґрунтування двох протилежних висновків, що робить його неясним та суперечливим.

З дослідницької частини експертного висновку від 01 жовтня 2018 року слідує, що на час його проведення, враховувались частки, які належали співвласникам спірного домоволодіння ОСОБА_4 ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Проте на час розгляду справи та ухвалення судом рішення склад співвласників змінився, оскільки в наслідок розірвання договору дарування 35/200 часток домоволодіння 30 листопада 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , частка ОСОБА_2 зменшилась з 96/200 до 61/200 і до складу співвласників долучився також ОСОБА_8 .

Також згідно висновку експерта №125-029 від 01 жовтня 2018 року, експертом запропоновано два варіанта порядку користування земельною ділянкою: по порядку, що склався та відповідно до ідеальних часток співвласників. При цьому, експерт виходив із того, що співвласниками домоволодіння є - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , тоді як на час ухвалення рішення, співвласником також є ОСОБА_8 . Крім того, експертом зазначено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 є самовільно побудована споруда, а саме до житлового будинку літ. Б-1 прибудована житлова прибудова літ. Б -2.

Таким чином, при проведенні експертного дослідження, як в частині виділу часток позивачів із житлового будинку так і в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, інтереси співвласника ОСОБА_8 в тому числі і його право користування земельною ділянкою, не були враховані при проведенні експертизи.

Крім того, в матеріалах справи міститься рішення Народного суду 2-гої ділянки Сталінського району від 12 березня 1957 році, яким між попередніми співвласниками спірного домоволодіння було встановлено його поділ та користування земельною ділянкою. Однак у висновках експерта вказане рішення не було враховане, мотиви тому не були наведені.

Відповідно до вимог ч. 1, ст. 113 ЦПК якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Частинами 1-4 ст. 12 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона має довести ті обставини на які вона посилається.

Однак, сторони з відповідними клопотаннями до суду не зверталися, відповідних висновків експерта виготовлених в порядку ч. 3 ст. 102 ЦПК України суду не надали. Також, сторони не вирішили питання щодо узаконення самовільної прибудови, тоді як об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 наголошує на ухваленні рішення виключно з урахуванням наведеного висновку експерта.

За вказаних обставин, районний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин та надаючи оцінку наявним в матеріалах справи доказам, правильно виходив з того, що сторонами по справі, висновок експерта №125-029 щодо технічної не можливості відокремлення частини житлового будинку, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, не спростували, в зв`язку з чим відсутні підстави для здійснення виділу в натурі ОСОБА_6 частини житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, оскільки відсутня технічна можливість здійснити виділ частки, наявність самозабудови та неврахування прав одного із співвласників домоволодіння.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що висновком експертизи чітко передбачено технічну можливість виділу в натурі належної їй частки майна, суперечать змісту експертизи.

Також не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що наявність самозабудови, не може позбавити правомірного власника на реалізацію права на виділ, оскільки при поділі самозабудова не враховується.

Так, порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток жилих будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 (далі Інструкція).

Згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об`єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (пункт 3.11 Інструкції).

Таким чином, виділ в натурі частки із спільної власності на будинок унеможливлюється наявністю самочинних об`єктів будівництва або у складі будинку, з якого визначаються частки співвласників, або у складі частки, що виділяється.

Враховуючи, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 367 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно з цивільного обороту.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо) (розділ 3.4 Методичних рекомендацій).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування, в зв`язку з чим дане рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, 30 червня 2020 року.

Судді Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова