Ухвала

Іменем України

24 червня 2020 року

м. Київ

справа № 362/3136/19

провадження № 61-8873ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Комлєвим Сергієм Валерійовичем, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, у якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з їх батьком.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року скасовано. Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

10 червня 2020 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 - адвокат Комлєв С. В., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предметі з тих самих підстав.

Відповідно до змісту наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тобто ідентичними є склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Аналогічну правову позицію щодо поняття тотожності позовів у розумінні цивільного процесуального закону Велика Палата Верховного Суду висловила в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дітей разом з батьком, виходив з тієї обставини, що ухвалою судді Дарницького районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з матір`ю та відібрання дітей, стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей.

Суд апеляційної інстанції правильно дійшов як до висновку, що підставами позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначено різні обставини, так і до висновку, що матеріально-правові вимоги за даними позовами також є різними, правомірно скасував ухвалу суду першої інстанції та передав справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судами правильно застосовані.

Із оскаржуваної постанови апеляційного суду убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Комлєвим Сергієм Валерійовичем, на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
С. Ю. Бурлаков
В. М. Коротун