справа № 357/3150/19 головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/596/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаря Мариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 04.10.2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено угоду про надання кредиту №501073172. Відповідно до умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредит у сумі 300 000 грн. з кінцевим строком повернення 04.10.2020 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування коштами, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 29.01.2019 року має прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 302 553 грн. 69 коп., яку просить позивач стягнути з відповідача в примусовому порядку, та 4 538,31 грн. судового збору.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 року. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» суму заборгованості у розмірі 302 553 грн. 69 коп., судові витрати у розмірі 4 538, 31 грн., всього: 307 092, 00 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким частково задовольнити позовні вимоги.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції належним чином не повідомив відповідача про час та місце розгляду справи, відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, безпідставно стягнув заборгованість, допустивши фактичне стягнення вже сплачених відповідачем сум. Вказав, що на момент звернення із апеляційною скаргою загальний розмір оплат, здійснених відповідачем становить 172 729,07 грн.. Згідно розрахунку відповідача, станом на 10.12.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 153 226, 71 грн.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

17.02.2020 року до суду надійшли пояснення ПАТ «Альфа-Банк», подані представником - Павловським О.М., згідно яких представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначає, що суд першої інстанції перевірив правильність нарахувань відповідних сум та керуючись принципом диспозитивності процесу, ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, які визнав достатніми та обґрунтованими, оскільки вони містили інформацію стосовно предмету спору. Вважає, що відповідачем в порушення ст. 81 ЦПК України не надано до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження апеляційної скарги.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 22.06.2020 року не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. При цьому, сторони приймали участь у розгляді справи апеляційним судом 16.03.2020 року та надавали свої пояснення по справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно постанови Верховного Суду України від 27.03.2019 року у справі № 201/6092/17 у пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому, такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Отже, приймаючи до уваги те, що матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення відповідача про розгляд справи, а повернення кореспонденції на ім`я відповідача з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням сторони, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу та є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме, розглянуто справу за відсутності відповідача, щодо якого відсутні відомості про належне його повідомлення.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, що 04.10.2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 501073172, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 300 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів у розмірі 13,99 %. Заява ОСОБА_1 про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», Оферта на укладення Угоди про надання особистого кредиту № 501073172 є кредитним договором, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 ..

Відповідач ОСОБА_1 підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомлений і згоден з Публічною пропозицією ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 , Оферті на укладення Угоди про надання особистого кредиту № 501073172, Публічній пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб визначені всі суттєві умови кредитного договору щодо виду банківських послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов`язання банк перед відповідачем виконав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з розрахунку, який доданий позивачем до позову (а.с. 20), сума заборгованості становить 302 553,69 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 286 707,52 грн., яка включає суми простроченої заборгованості по тілу кредиту за період з 04.11.2018 по 29.01.2019 та суми платежів, строк яких не настав; заборгованості за відсотками за період з 04.11.2018 по 29.01.2019 у розмірі 2 796,17 грн., заборгованості за комісією за період з 04.11.2018 по 29.01.2019 у розмірі 11 250,00 грн., штрафу у розмірі 1800,00 грн.

До апеляційної скарги апелянтом надано докази повернення кредиту у період з 04.10.2018 по 29.01.2019 року у сумі 23 751,90 грн., у період з 30.01.2019 року по 22.07.2019 року (день ухвалення рішення) відповідач здійснив платежі на загальну суму 146 627,17 грн. (а.с. 119-145).

Колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 367 ЦПК України, приймає до уваги надані апелянтом до суду апеляційної інстанції докази повернення кредиту оскільки відповідач не був присутній під час розгляду справи судом першої інстанції, що позбавило його права надавати докази, тому рішення ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, оскільки загальна сума сплати становить 167 379,07 грн..

Крім того, відповідач здійснив погашення кредиту з 04.07.2019 року по грудень 2019 року у розмірі 5 350 грн.. На день звернення із апеляційною скаргою загальний розмір оплат, здійснених відповідачем, становить 172 729,07 грн.(а.с.119-144).

За таких обставин, вірним є доводи апелянта, що при вирішенні справи судом допущено подвійне стягнення суми кредиту, чим порушено правила статті 61 Конституції України. Суд, не визначивши складових заборгованості, яку просить стягнути банк за кредитним договором, допустив порушення прав боржника щодо стягнення необґрунтованого розміру заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з розрахунком відповідача, який додається до апеляційної скарги, що станом на 10.12.2019 року заборгованість за кредитом становить: 153 226,71 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 127 270, 93 грн.; заборгованості за процентами - 12 905, 78 грн., заборгованості за комісією - 11 250,00 грн., штрафу у розмірі 1 800,00 грн.

Розрахунок зроблений відповідачем виходячи із наданих банком даних щодо заборгованості та нарахувань станом на 29.01.2019 року, з урахуванням фактично здійснених оплат та із застосуванням черговості погашения заборгованості, що визначена статтею 19 Закону України «Про споживче кредитування».

При розрахунку відповідач виходив із того, що матеріали справи свідчать про те, що Банк використав право дострокового повернення усієї суми кредиту шляхом звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості. Такими діями Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц). Право Банку нараховувати проценти за користування кредитом, неустойкою та комісією припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України (зазначена правова позиція викладена у пункті 91 постанови Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12).

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо незаконності нарахування відсотків та комісії після звернення позивача до суду з вимогою про стягнення достроково усієї суми кредитних зобов`язань і у зв`язку з цим зарахування позивачем сплачених відповідачем коштів на погашення безпідставно нарахованих процентів та комісії, замість списання тіла кредиту, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, нарахування банком процентів та комісії після 25 березня 2019 року (день звернення до суду з позовом не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, на що суд першої інстанції не звернув уваги і ухвалив незаконне рішення, яке не може залишатися без змін і підлягає скасуванню.

Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та у постанові ВС від 06.02.2019 року №61-8449св18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та комісії, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим доводи апелянта щодо порушення порядку зарахування сплачених ним грошових коштів заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню як таке, що було прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Отже, враховуючи, що доводи апеляційної скарги під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження, і було встановлено неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду є безпідставним та незаконним, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подачу позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 4 538,31 грн. (а.с.4). Апеляційним судом позовні вимоги задоволено на 50,6 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 296,38 грн., тобто, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2 154,50 грн. (а.с. 112). Оскільки апеляційну скаргу задоволено, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 154,50 грн. за апеляційний розгляд.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 141,88 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 липня 2019 рокускасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий МВ №2 Білоцерківського МУ ГУ МВС України в Київській області) на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» суму заборгованості у розмірі 153 226 грн. 71 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» судові витрати у розмірі 141 грн. 88 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура