ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5124/20 Справа № 2-678/11 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року заявник звернулася до суду з заявою, у якій, на підставі ст.432 ЦПК України, ст.604 ЦК України, просив суд визнати виконавчий лист №2-678/11, виданий 17.03.2016р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

В обгрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.02.2016р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська 17.03.2016р. видано виконавчий лист №2-678/11, згідно якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є стягувачем у виконавчому провадженні. 17.09.2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило право вимоги первісного кредитора за кредитними договорами ТОВ «АНСУ», яке, в свою чергу, 17.09.2018 року відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 новому кредитору - ОСОБА_2 Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.11.2018р. замінено стягувача у виконавчому провадженні, зокрема ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінено його правонаступником - ОСОБА_2 . Згідно умов укладеної 17.09.2018р. додаткової угоди між ТОВ «АНСУ» та ОСОБА_2 , подальше нарахування процентів за користування кредитними коштами було припинено, а саме погашення заборгованості відстрочено до 17 вересня 2068 року. Оскільки, при цьому фактично відбулась заміна первісного зобов`язання новим зобов`язанням (новація), строк вимоги якого на теперішній час не настав, вважає, що він, заявник, має можливість виконати своє зобов`язання по погашенню заборгованості до 17 вересня 2068р. Отже, виконавчий документ про стягнення з нього кредитної заборгованості виконуватися не повинен. Враховуючи зазначене, а також те, що, сума заборгованості, зазначена у виконавчому листі, не відповідає дійсності, просив суд визнати виконавчий лист №2-678/11 таким, що не підляже виконанню.

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню- відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року - скасувати, посилаючись на обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для цього відсутні, оскільки матеріали справи не містять належного та допустимого доказу на підтвердження існування обставин, які, згідно ст.432 ЦПК України, є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що під час постановлення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було проігноровано положення ч. 2 ст. 432 ЦПК України, відповідно до якої відсутність обов`язку боржника повністю у зв`язку з його припиненням є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а доказом таких обставин згідно ст. 604 ЦПК України може бути договір про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація), внаслідок якого зобов`язання припиняється за домовленістю сторін, оригінал якого було надано до суду та досліджувався ним.

Однак, з такими доводами апелянта колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Так, підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, визначені у частині 2 статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується словосполучення «якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяють на дві групи: 1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання); 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви, оскільки заявником не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог та не доведено наявності правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа № №2-678/11, виданого 17.03.2016р. Заводським районним судом м.Дніпродзержинська.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги доводи заявника ОСОБА_1 та його посилання на Договір про заміну первісного зобов`язання за кредитним договором № СМ-SМЕ303/133/2007 від 21.06.2007р. новим зобов`язанням, оскільки виконавчий лист був виданий після набрання законної сили рішення суду, у передбаченому законом порядку, рішення суду добровільно не виконано.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова