П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/16050/19

Провадження № 22-ц/4815/741/20

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Ковальов І.М.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції:

15 год. 21 хв. 07 лютого 2020 року м. Рівне

дати складення повного тексту не зазначено

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Кредо" про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Кредо" (далі ТДВ СК "Кредо") про стягнення суми страхового відшкодування та моральної шкоди. Вмотивовуючи свої вимоги, покликався на укладений між сторонами 19 серпня 2018 року договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BG, страхова сума якого складала 125 000 гривень.

Відповідно до п.4.2 Договору відповідач зобов`язувався у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування позивачу, а страхувальник зобов`язувався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору і правил страхування. 26 квітня 2019 року позивач за місцем свого проживання впав спиною на стілець та отримав перелом ребер переломи 9-12 ребер зліва по середній, задній аксилярним лініям, 10-11 ребер зліва по паравертабельній лінії з помірним зміщенням фрагментів. В зв`язку із цим він звернувся до Комунального некомерційного підприємства "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради (далі КНП "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради) за медичною допомогою, де йому повідомили про необхідність звернення до Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради (далі КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради).

Хоча свої зобов`язання за договором виконував сумлінно та своєчасно, але на його звернення ТДВ СК "Кредо" відмовило йому у виплаті страхового відшкодування. Причиною цього стало надання неправдивої інформації страховику, а саме, що позивач не підтвердив факт свого звернення до лікарні, після настання страхового випадку. Однак позивач стверджував, що відмова з цих підстав хибна, оскільки обставини звернення за отриманням медичної допомоги були підтвердженими. Тому вважав, що його право, як споживача, підлягає захисту шляхом стягнення страхової виплати в розмірі, визначеному п. 29 таблиці №1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками", пені, а також відшкодуванням моральної шкоди, що передбачено Законом України "Про захист прав споживачів".

З наведених спонукань просив стягнути з ТДВ СК "Кредо" на користь ОСОБА_1 : суму страхового відшкодування відповідно до договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BGвід 19 серпня 2018 року у розмірі 17 500 гривень; пеню за прострочення виконання зобов`язання відповідно до договору в розмірі 23 100 гривень; моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

У поданому відзиві ТДВ СК "Кредо" просило у задоволенні позову відмовити повністю, покликаючись на недоведеність та необґрунтованість заявлених вимог.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з товариства ТДВ СК "Кредо" на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування відповідно до Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BG від 19 серпня 2018 року у розмірі 17 500 гривень; пеню за прострочення виконання зобов`язання відповідно до Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BG від 19 серпня 2018 року у розмірі 23 100 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де покликалося на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

В обґрунтування помилковості застосування правових норм зазначалося, що суд попередньої інстанції повністю проігнорував умови договору страхування.

Так, згідно з п. 3.3.1. Умов страхування по договору медична довідка (або довідки) повинна містити в собі: прізвище, ім`я та по батькові пацієнта, точний діагноз, дату звернення за медичною допомогою, тривалість лікування; а також підписана відповідальною особою та завірена печаткою медичного закладу. Суд вираховував суму відшкодування, виходячи із висновку комп`ютерної томографії, з якої видно, що в позивача зламано 4 ребра. Проте, на переконання страхової компанії, такий висновок не міг бути прийнятий судом, адже не є діагнозом, про що, зокрема, вказано й в самому висновку. Зі свого боку, наявними в матеріалах справи медичними довідками підтверджено, що ОСОБА_1 мав переломи лише 8-10 ребер, тобто страхове відшкодування повинно було здійснюватись за пошкодження трьох ребер в сумі 13 750 гривень.

Також покликалося на хибність стягнення судом пені в порядку ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", коли договором страхування встановлений інший відсоток неустойки за порушення строків страхового відшкодування.

Не погоджувалося з рішенням і в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки за порушення умов договору, в т.ч. і при порушенні прав споживачів, вона не стягується, що узгоджується із позицією Верхового Суду України, висловленої у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

З викладених підстав просило скасувати рішення суду першої інстанції частково, змінивши його, а позов задовольнити частково: в частині стягнення страхового відшкодування з 17 500 гривень зменшити до 13 750,00 гривень; в частині стягнення пені з 23 100 гривень зменшити до 60,50 гривень; в частині відшкодування моральної шкоди відмовити в задоволенні вимоги.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Костюченко С.А. просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Стверджував, що комп`ютерну томографію було проведено на вимогу відповідача як додаткове медичне обстеження, а тому невідомою є причина виникнення розбіжності у висновках інших медичних закладів. Покликався на правильність стягнення пені на підставі ч.5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", позаяк ця вимога спрямовувалась не за пропущення строку виконання зобов`язань, а за їх неналежне виконання та незаконну відмову у виплаті страхового відшкодування, а тому посилання відповідача на п.3.3 умов страхування до договору страхування, де встановленню пеню у розмірі 0,01 %, є голослівні.

Більше того, між сторонами укладався лише договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків, але жодних умов страхування до вказаного правочину погоджено не було, тому нараховувати пеню на визначених договором страхування умовах не можна й з цих підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, і ці обставини не заперечуються та визнаються, 19 серпня 2018 року між сторонами було укладено договір (поліс) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BG, страхова сума якого становила 125 000 гривень.

Страховими випадками згідно з договором і Правилами страхування є події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку, тобто медичними закладами, судом тощо (п. 6.1. договору). Пункт 6.1.2. договору передбачає, що страховий випадок - це ушкодження здоров`я застрахованої особи внаслідок нещасного випадку згідно з Додатком № 1 до Правил страхування.

Цей договір укладено на підставі публічної оферти ТДВ СК "Кредо" та акцепту страхувальника цієї оферти. Факт укладення договору страхування підтверджується полісом.

В самому договорі страхування йдеться про те, що його укладено із застосуванням Майданчика цивільно-правових договорів (Майданчик) ПАТ КБ "Приватбанк" (Провайдер) на підставі публічної оферти страховика та усної заяви (акцепту) Страхувальника. Цей Договір страхування (поліс) підписано з боку страховика із використанням факсимільного відтворення підпису та печатки за допомогою засобів механічного чи іншого копіювання, а з боку страхувальника із використанням електронного підпису шляхом введення Страхувальником в програмні комплекси Майданчика ОТР-пароля, надісланого на мобільний телефон страхувальника Провайдером. Страхувальник ознайомлений з Правилами та умовами страхування. Умови публічної оферти та страхування розміщені на Майданчику цивільно-правових договорів АТ КБ "Приватбанк" та на сайті Страховика www.slcredo ІНФОРМАЦІЯ_1 .ua.

Страхувальник своєчасно сплачував страхові платежі та виконував інші умови договору і правил страхування, але у виплаті страхового відшкодування йому відповідач відмовив.

За результатами розгляду цивільної справи в суді попередньої інстанції було встановлено неправомірність відмови у здійсненні страхової виплати та наявність підстав для її примусового стягнення, що відповідачем в поданій апеляційній скарзі не заперечується.

Фактично ж доводи апеляційної скарги в частині виплати суми страхового відшкодування відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків зводяться до необхідності справляння такої виплати лише за переломи трьох ребер ОСОБА_1 , що було підтверджено документами із закладів охорони здоров`я при повідомленні про страховий випадок, а не за чотири ребра, як це встановлено висновком мультизрізової комп`ютерної томографії.

Так, 02 травня 2019 року на адресу ТДВ СК "Кредо" через страхового агента АТ КБ "Приватбанк" надійшли медичні матеріали, відповідно до яких позивач внаслідок виниклого 26 квітня 2019 року страхового випадку отримав переломи 8, 9, 10 ребер зліва зі зміщенням.

Отримані позивачем ушкодження були встановлені на підставі повідомлення КНП "Центральна міська лікарня" Рівненської міської ради №1-6/2201 від 09 серпня 2019 року (а.с. 13); довідкою номер 931, виданою лікарем зазначеної лікарні Оліферчуком Р.О. (а.с. 15); медичною картою №3175 амбулаторного хворого ОСОБА_1 , заповненою 26 квітня 2019 року; консультативним заключенням лікаря КП "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради Мулярчука ОСОБА_2 .О. (а.с. 17).

Між тим, згідно з п. 1.3.2. Умов страхування по договору добровільного страхування від нещасних випадків страховик має право у разі необхідності робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ та організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також самостійно з`ясовувати причина та обставини страхового випадку проводити розслідування причин та обставин події, що підпадає під ознаки страхового випадку.

З цією метою страховик має право призначати незалежних експертів, направити застраховану особу для проходження медичного огляду до вказаного страховиком медичного закладу або лікаря (чи направити лікаря до застрахованої особи для її огляду).

10 травня 2019 року ОСОБА_1 пройшов обстеження мультизрізовою комп`ютерною томографією органів грудної клітки та середостіння, висновком якої встановлено, що позивач отримав переломи 9,10,11,12 ребер зліва з помірним зміщенням фрагментів.

Тому, на переконання колегії суддів, висновок комп`ютерної томографії є належним підтвердженням отриманих позивачем ушкоджень і його допустимість передбачена умовами страхування.

Крім того, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи, що такий висновок не спростовано, тому в силу вимог ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України він є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом у справі, а отже підлягає обов`язковому врахуванню судом.

Повний перелік ушкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці №1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових Виплат за страховими випадками" довідка №1 до особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування, .

Відповідно до п.29 таблиці №1 "Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками" розмір страхової виплати за перелом ребер складає: 5% від страхової суми за одне ребро та 3% від страхової суми за кожне наступне ребро (а.с. 5 зворот 6).

Отже, місцевий суд правильно розрахував суму страхового відшкодування, яка становить 17 500 гривень ( 6 250 гривень за одне ребро та по 3 750 за кожне наступне ребро, виходячи із того, що страхова сума становила 125 000 гривень).

Також апеляційний суд згоден й з існуванням підстав для стягнення пені за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування, однак її розмір місцевий суд визначив хибно.

Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу договору страхування, які регулюються Законом України "Про страхування" та главою 67 Цивільного Кодексу України.

Питання відповідальності страховика у разі несплати ним страхової виплати регулюються ст. 992 ЦК України, яка передбачає сплату неустойки в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 16 Закону України "Про страхування" однією з істотних ознак договору страхування є визначення в ньому відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з п.3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

З огляду на викладене можна зробити висновок, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України "Про страхування" та главі 67 Цивільного кодексу України, є спеціальними нормами права, тоді як норми Закону України "Про захист прав споживачів" є загальними.

Обґрунтовуючи стягнення пені, суд виходив саме із положень ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якою передбачено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3 % вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Тому обчислено, що станом на дань на день подачі позову розмір неустойки становить 23 100 гривень (17 500 : 100 * 3 * 44).

Між тим, суд не звернув уваги на те, що питання відповідальності страховика у разі несплати ним страхової виплати регулюються ст. 992 ЦК України, яка передбачає сплату неустойки в розмірі, встановленому договором або законом.

Згідно з п. 1.1.3. Умов страхування по договору страхування відповідач зобов`язався при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строки та в порядку, передбачені Правилами страхування та розділом 3 цих Умов. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Беручи до уваги те, що позивач просить стягнути пеню за 44 дні і ці часові рамки не заперечуються відповідачем, тому розмір пені складатиме 77 гривень ( 17 500 х 0,01% х 44).

Щодо тверджень представника позивача про непогодження умов договору, якими визначено відповідальність відповідача за несвоєчасність здійснення страхової виплати, то враховуючи відсутність спростування презумпції правомірності договору на рівні закону або судового рішення, неможливості учасників цивільних відносин здійснювати його кваліфікацію як недійсного (нікчемного чи оспорюваного), такі покликання є безпідставними.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З приводу ж доводів автора апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, що, на його думку, узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року в справі № 6-1575цс16, то в даній справі касаційним судом було встановлено порушення прав споживача в 2006 році, тобто під час дії попередньої редакції п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якою право на відшкодування моральної шкоди споживачу пов`язувалося з її заподіянням продукцією, небезпечною для життя і здоров`я людей, тоді як у цій справі спірні правовідносини виникли після внесення змін в зазначену правову норму.

Однак з часу внесення змін, а саме з 16 вересня 2011 року, право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (ч.ч.1, 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів").

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Тому задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що протиправні дії ТДВ СК "Кредо", які полягали у відмові в виплаті страхового відшкодування, завдали позивачу певних душевних страждань.

Можливість відшкодування шкоди при вирішенні даних правовідносин передбачена законодавством, а її розмір визначений судом з урахуванням всіх обставин справи та вимог розумності, добросовісності, справедливості.

З огляду на наведене доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, правильності висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду в частині стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди.

Мотивом ж для зміни рішення місцевого суду в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань та прийняття нового рішення про часткове задоволення цієї позовної вимоги відповідно до п.п. 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що потягло за собою порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Частинам 1, 6, 10, 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення позовних вимог частково, а саме на 42,93% (19 577 х 100 : 45 600) та наявності в позивача, передбачений ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" пільг щодо сплати судового збору, то за розгляд цивільної справи у суді попередньої інстанції з відповідача на користь держави підлягає стягненню 329,87 гривень судового збору (768,40 х 42,93%).

В свою чергу, враховуючи оскарження ТДВ СК "Кредо" рішення суду лише в частині стягнення 3 750 гривень суми страхового відшкодування, 23 039,50 гривень пені за прострочення виконання зобов`язань та відшкодування 2 000 гривень моральної шкоди, тобто 28 789,50 гривень із заявлених позивачем 45 600, то за подання апеляційної скарги підлягало сплаті 727,64 гривень, а не 1 261,20 гривень, як сплатив заявник (768,40 х 63,13% оспорюваних сум х 150%, які становлять ставку судового збору за оскарження судового рішення).

Тому, беручи до уваги суму судового збору, яка підлягала справлянню за подання апеляційної скарги та часткове її задоволення, а саме на 85,94 % (23 023 сума скасованих апеляційним судом позовних вимог х 100 : 28 789,50 оспорювані суми), страховій компанії належить компенсувати за рахунок держави сплачених ним при поданні апеляційної скарги 625,33 гривень (727,64 х 85,94%).

Отже, різниця судового збору, яка підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави, складає 295,46 гривень (625,33 329,87).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 лютого 2020 року в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" пені за прострочення виконання зобов`язань відповідно до Договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №DNHENS-187J0BG від 19 серпня 2018 року змінити, зменшивши її до 77 (сімдесят сім) гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Компенсувати Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо" за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, 295 (двісті дев`яносто п`ять) гривень 46 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.В. Бондаренко

С.О. Гордійчук