ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-241/07 Номер провадження 22-ц/814/775/20Головуючий у 1-й інстанції Антонов А.А. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Одринської ТВ.,

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.

за участю секретаря судових засідань Ряднини І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю " ХТЗ" про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2007 року

в с т а н о в и л а:

У вересні 2007 року ОСОБА_1 звернулася до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю " ХТЗ" з позовом про визнання договору купівлі продажу будівель нежитлового призначення пташник загальною площею 258, 2 м3, в технічному паспорті помічений літ.Б., пташник загальною площею 635, 7 м3, в технічному паспорті помічений літ.В, погріб загальною площею 54 м2 в технічному паспорті помічений літ.Г, які розташовані по АДРЕСА_1 , укладеного 07.05.2007 р. між сторонами у справі. Також прохала визнати за нею право власності на вищевказані нежитлові об`єкти. В обґрунтування позовних вимог вказала, що між сторонами у справі було укладено договір купівлі продажу вищезазначених нежитлових приміщень, який повністю виконаний його сторонами. В свою чергу, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі продажу, що позбавляє її можливості зареєструвати право власності на вищевказане майно.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2007 року позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю " ХТЗ" про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна нежитлового призначення: пташника загальною площею 265,2 м 3 , в технічному паспорті помічений літ Б-1,пташника загальною площею 616 м 3 ,в технічному паспорті помічений літ В-1, погребу загальною площею 54,2 м 2 , в технічному паспорті помічений літ. Г, які розташовані по АДРЕСА_1 , укладений 07 травня 2004 р. між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю " ХТЗ" .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно нежитлового призначення: пташника загальною площею 265,2 м 3 , в технічному паспорті помічений літ Б-1, пташника загальною площею 616 м 3 , в технічному паспорті помічений літ В-1, погребу загальною площею 54,2 м 2 , в технічному паспорті помічений літ. Г, які розташовані по АДРЕСА_1

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні докази, щодо укладення між сторонами у справі договору купівлі продажу нежитлових приміщень, згідно якого СТОВ « ХТЗ» передало ОСОБА_1 нежитлові приміщення, а позивач сплатила за них обумовлену суму, що підтверджує фактичне виконання договору його сторонами. В свою чергу, ухилення товариства від нотаріального посвідчення угоди, позбавляє позивача оформити право власності на вищевказане нерухоме майно в установленому законом порядку.

З вказаним рішенням місцевого суду не погодився ОСОБА_2 , особа яка не брала участі у справі, але вважає, що вказаним рішенням порушено його права, в зв`язку з чим оскаржив його в апеляційному порядку.В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.Вважає, що місцевим судом не враховано, що саме він є власником спірних пташників, оскільки придбав їх у СТОВ « ХТЗ» в 2004 році та розрахувався за них ячменем, що підтверджується відповідними накладними.. З 2004 року та по цей день він постійно використовує спірні приміщення, що спростовує твердження позивача про укладання будь якої угоди щодо даного майна. Факт належності йому спірних приміщень підтверджується договором № 392, який він уклав з ВАТ « Полтаваобленерго» на постачання електричної енергії на нежитлове приміщення пташника. Крім того, вказав, що на день укладання спірного договору, СТОВ « ХТЗ» було ліквідовано, що спростовує факт його укладення. Також, факт використання спірного майна підтверджується договором оренди від 03.04.2008 року, який був укладений між ним та Чутівською районною адміністрацією Полтавської області, відповідно до якого йому було надано в оренду земельну ділянку, на якій розташований спірний пташник.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Панченко О.О. вказала, що апелянт дійсно користувався спірними нежитловими приміщеннями, але на підставі договорів оренди, які були укладені між ним та ОСОБА_1 , що свідчить про його обізнаність про її право власності на пташники. Підтвердженням існування орендних правовідносин між ОСОБА_1 та апелянтом є договір з ВАТ « Полтаваобленерго», який було укладено ПП ОСОБА_2 , як орендарем нежитлових приміщень, що підтверджується відповідним листом. Також, рішенням Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Чутівського району Полтавської області № 5 від 23.01.2008 року ОСОБА_3 , як представнику позивача, було надано дозвіл на добудову коридору до приміщення курника АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , що в свою чергу, спростовує пояснення апелянта про його права власності на вказане нерухоме майно, та про його необізнаність про належність даного майна ОСОБА_1 . Представник позивача зазначає, що оспорюване рішення не впливає на права та обов`язки ОСОБА_2 , в зв`язку з чим апеляційне провадження підлягає закриттю.

В запереченнях на відзив ОСОБА_2 зазначає, що у нього були в оренді паї, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в зв`язку з чим перебував з позивачем у довірчих відносинах. ОСОБА_1 допомагала йому у складанні деяких документів і відвозила звіти до контролюючих органів. Саме з цих підстав він довірив їй зайнятись оформленням договору купівлі продажу з СТОВ « ХТЗ» та виписав на її ім`я накладні на ячмінь, який був спрямований на розрахунок за придбані будівлі пташників. Позивач скористалася його довірою та оформила договори оренди пташників, яких в дійсності не існувало і ніяких коштів він за користування цим майном не сплачував. Вказує, що спірний договір, який визнаний судом дійсним, між сторонами у справі не укладався. З приводу шахрайських дій позивача, ним подано заяву до правоохоронних органів.

У письмових спростуваннях доводів, викладених у заперечення ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 адвокат Панченко О.О. вказала, що між позивачем та апелянтом існували орендні правовідносини щодо спірних житлових приміщень, апелянтом не надано доказів, що ОСОБА_1 внаслідок шахрайських дій заволоділа оригіналами документів на пташник. Крім того, як стверджує апелянт про те, що його ошукала позивач йому стало відомо в 2010 році, коли остання почала надсилати вимоги про повернення орендованого майна, яке він ніколи не орендував, проте чому не звертався до правоохоронних органів майже 10 років пояснення не надає. Вищевикладене свідчить про намір ОСОБА_2 протиправно заволодіти майном, яке на законних підставах належить позивачу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, матеріали відзиву та заперечення на відзив, враховуючи розумність строків розгляду та баланс інтересів сторін, приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності осіб, що не з`явилися, але є належним чином повідомлені,та вважажє що апеляційне провадження підлягає закриттю за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 травня 2004 року між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю " ХТЗ" укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна нежитлового призначення: пташника загальною площею 265,2 м 3 , в технічному паспорті помічений літ Б-1,пташника загальною площею 616 м 3 ,в технічному паспорті помічений літ В-1, погребу загальною площею 54,2 м 2 , в технічному паспорті помічений літ. Г, які розташовані по АДРЕСА_1 / а.с.19/.

Позивачем на виконання умов вказаного договору, в якості плати за нежитлові приміщення передано СТОВ « ХТЗ» зерно ячменю на суму 1284,50 грн., що підтверджується відповідною довідкою / а.с. 22/.

Вказаний договір сторонами не оспорений.

Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2007 року визнано за ОСОБА_1 право власності на спірні нежитлові будівлі пташників.

07 листопада 2007 року КП Полтавським бюро технічної інвентаризації « Інвентаризатор» був виготовлений технічний паспорт на нежитлові будівлі, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 / а.с.146-147/.

Також, як вбачається з матеріалів справи 31 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та Приватним підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ПП ОСОБА_2 нежитлові приміщення пташник по АДРЕСА_1 / а.с. 150/.

Факт існування між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_2 орендних відносин, підтверджується листом Чутівської філії АТ « Полтаваобленерго» за № 14-27/01/294 від 13.02.2020 року, відповідно до якого, договір на постачання електричної енергії до приміщення пташника в с. Василівка Чутівського району було укладено з ПП ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючого документа - договору оренди від. 31.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 / а.с. 185/.

Крім того, рішенням Виконавчого комітету Васильківської сільської ради Чутівського району Полтавської області № 5 від 23.01.2008 року ОСОБА_3 , як представнику позивача, було надано дозвіл на добудову коридору до приміщення курника АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .02.09.2008 року ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на нерухоме майно на підставі рішення Чутівського районного суду Полтавської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20088726 від 02.09.2008 року / а.с. 153/.

Також, після припинення своєї діяльності ПП ОСОБА_2 , 01.01.2009 році між ОСОБА_1 та ПП «Вітязь -2006» в особі директора ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлових приміщень / а.с. 155/.

Факт існування вказаних орендних правовідносин підтверджується перепискою сторін договору оренди щодо сплати орендної плати / а.с. 163-167/.

Вказані договори оренди в судовому порядку недійсними не визнавались.

Крім того, колегія суддів враховує відкритість володіння ОСОБА_1 своїм майном та вчинення щодо нього ряд активних дій, а саме: отримання дозволу щодо добудови до нього, реєстрації права власності на нежитлові будівлі, а також розробка технічної документації на отримання земельної ділянки у приватну власність, на якій розташовані спірні об`єкти нерухомого майна.

Дії ОСОБА_1 щодо володіння своїм майном спростовують посилання ОСОБА_2 про його необізнаність щодо власника нерухомого майна пташників, які з його слів, постійно перебували у його використанні.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів щодо свого права власності на спірні нежитлові приміщення, яке порушено, а наданими матеріалами підтверджено лише факт користування ними на підставі договору оренди, колегія суддів доходить висновку, що місцевим судом в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги не вирішувалося.

За таких обставин, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 362 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чутівського районного суду Полтавської області від 12 вересня 2007 року - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 30 червня 2020 року.

головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________Г.Л.Карпушин ______________ В.П.Пікуль