КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/5209/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича - Коваленка Олександра Дмитровича на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, стягувач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі»,

УСТАНОВИВ:

у вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на рішення та дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича.

Скарга обґрунтована тим, що приватним виконавцем було відкрито два виконавчих провадження про стягнення із скаржника на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» суми боргу в розмірі 48132,38 грн. та винесено декілька постанов, в тому числі і постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника та про арешт коштів боржника.

Так, скаржник зазначав, що ним вживаються заходи щодо погашення суми боргу, тоді як винесені постанови є неспівмірними із сумою заборгованості, передчасними та такими, що порушують права скаржника.

Посилаючись на викладене, скаржник просив суд визнати дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича щодо винесення ним постанов від 17.09.2019 року про арешт майна боржника, про розшук майна боржника та про арешт коштів боржника незаконними, передчасними, неспівмірними з розміром заборгованості та зобов`язати їх скасувати. Надати скаржнику можливість закінчити раніше розпочаті дії щодо добровільного виконання судового рішення в межах суми боргу.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича, стягувач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» задоволено частково.

Визнано дії приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича в частині винесення постанови про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435 неправомірними та зобов`язано приватного виконавця Бандолу Олександра Олексійовича скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17.09.2019 року у виконавчому провадженні № 59983435. В задоволенні решти вимог за скаргою - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, приватний виконавець Бандола О.О., в інтересах якого діє представник Коваленко О.Д. , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

В доводах скарги зазначає, що не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що накладення арешту на грошові кошти було передчасним, оскільки така постанова винесена до виявлення конкретних рахунків боржника. Така позиція суду, зокрема, суперечить п. 9.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою НБУ від 21.04.2004 року №22.

Крім того, згідно із постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 59983435 приватним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника ( ОСОБА_1 ) на рахунках у банківських установах України згідно до зазначеного у цій постанові переліку. При цьому п.1. цієї постанови містить застереження про те, що арешт має бути накладений на грошові кошти, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення заборонено законом.

Отже, приватним виконавцем спеціально встановлено у постанові про арешт коштів боржника застереження про те, що відповідною банківською установою не може бути накладено арешт на кошти, на які законом заборонено здійснювати такий арешт та/або стягнення, тобто приватним виконавцем відповідною постановою арешт на всі без винятку рахунки не накладався.

Звертає також увагу суду на ту обставину, що постановою про відкриття виконавчого провадження № 59983435 приватним виконавцем зобов`язано боржника подати декларацію про свої доходи та майно. Однак, боржником ця вимога не виконана. При цьому її виконання з боку боржника дозволило б встановити наявність рахунків для заробітної плати, якщо такі дійсно відкриті на ім`я ОСОБА_1 .

Доказів того, що внаслідок постанови про арешт коштів боржника накладено арешт на рахунки заробітної плати, яку боржник мав сплатити на користь найманих працівників, також не надано.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно ототожнив кошти, отримані боржником у зв`язку зі здійсненням підприємницької діяльності, із заробітною платою, внаслідок чого дійшов помилкового висновку та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнає доводи скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник приватного виконавця Бандоли О.О. - адвокат Коваленко О.Д. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав, викладених в її доводах.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Таргоній Д.О., пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича перебуває виконавче провадження № 59983435 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» суми заборгованості.

17.09.2019 року приватним виконавцем було винесено постанови від 17.09.2019 року про розшук майна боржника, накладення арешту на майно боржника, а саме автомобіль HONDA, державний номер НОМЕР_1 та на грошові кошти в банківських установах у межах суми стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження в сумі 48132,38 грн.

Задовольняючи частково скаргу на дії приватного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 17.09.2019 року є передчасним, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах. До того ж вказані дії також не можна визнати як співмірні із розміром заборгованості, що підлягає стягненню.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця. Так статтею передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від17.09.2019 року, приватний виконавець Бандола О.О. наклав арешт на грошові кошти , що містяться на рахунках у банках України (зазначено перелік банків), а також інших відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.8).

Тобто постанова містила вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється.

Таким чином, після отримання цієї постанови самена банки покладається обов`язок відповідно до вимог частини 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

В матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 надавав приватному виконавцю будь-яку інформацію щодо наявного у нього майна чи відкритих банківських рахунків для звернення стягнення за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги приватного виконавця Бандоли О.О., колегія суддів доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні скарги.

Задовольняючи апеляційну скаргу приватного виконавця Бандоли О.О. та відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд також вирішує питання про відшкодування судових витрат, понесених приватним виконавцем при розгляді справи у суді першої і.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч. 2, 8 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси приватного виконавця Бандоли О.О. у суді першої інстанції представляв адвокат Коваленко О.Д. на підставі Договору про надання правничої допомоги № 014/2109 від 02 січня 2019 року, додатку № 1 до Договору. (а.с. 59-65) На підтвердження оплати наданих послуг суду було представлено розрахункову квитанцію на суму 3 000 грн. від 06.12.2019 року.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що при визначенні розміру витрат на правову допомогу необхідно врахувати, що представник Бандоли О.О. - адвокат Коваленко О.Д. надавав довірителю правничу допомогу у вигляді складання відзиву на скаргу та участі у судовому засіданні по розгляду вказаної скарги. Розмір заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову.

ОСОБА_1 клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, не подавали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 137, 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича - Коваленка Олександра Дмитровича - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Бандоли Олександра Олексійовича, стягувач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські Електромережі» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця Бандоли Олександра Олексійовича понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.