Справа № 541/581/20
Провадження №2/541/589/2020
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

18 червня 2020 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.,

з участю секретаря Калініченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миргород справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Савинцівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

30.03.2020 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом до Савинцівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживали в житловому будинку АДРЕСА_1 . Домоволодіння віднесене до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 . Після її смерті, відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадщину по закону прийняла її дочка, позивачка ОСОБА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8147 га з цільовим призначенням для ведені товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачі не можуть зареєструвати право власності кожен на 1/3 частину, яка їм належить як членам колгоспного двору оскільки право власності на вищезазначений будинок взагалі в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстроване. Відтак, нотаріус відмовив позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на 1/3 частину колгоспного двору, в порядку спадкування, яка належала ОСОБА_3 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. В зв`язку з вказаними обставинами позивачі з метою захисту своїх прав звернулися до суду з даним позовом.

В судове засідання позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду справи. Від представника позивачок надійшло клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав (а.с. 60).

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство віднесене до групи «колгоспний двір» та цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом 1/3 частки домогосподарства після смерті ОСОБА_3 , які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Встановлено, що за даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді будинок АДРЕСА_1 було віднесене до суспільної групи господарства «колгоспний двір». Це підтверджується випискою з погосподарської книги № 1 села ОСОБА_4 за 01.01.1991 - 1995 роки (а.с. 27, 28). В домогосподарстві проживали і були зареєстровані: ОСОБА_3 - голова двору; ОСОБА_1 - дочка; ОСОБА_5 - онука.

Рішенням № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», вирішено оформити право приватної власності на будинок по АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 на 1/3 частку, за ОСОБА_1 на 1/3 частку, за ОСОБА_5 на 1/3 частку (а.с. 26).

10.11.2001 ОСОБА_5 уклала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.18).

Право власності на будинок не було зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація».

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності».

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19).

Спадщину по закону після ОСОБА_3 прийняла її дочка, позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8147 га для ведені товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 21).

Державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_7 відмовила у державній реєстрації права власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується рішеннями про відмову реєстрації прав та їх обтяжень № 51527530 від 10.03.2020, № 51374274 від 28.02.2020 (а.с.33,34). Підставою для відмови зазначила наступне: не поданий документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, головою домогосподарства зазначена ОСОБА_3 ; розбіжності в площі об`єкта нерухомого майна у виписці з погосподарської книги та технічному паспорті.

Відповідно до довідки від 03.01.2020 земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 не приватизована (а.с.35).

Постановою нотаріуса від 25.02.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частину спадкового майна виданого на ім`я спадкодавця (а.с.32).

27.12.2019 у ДКП «Миргородтехінвентаризація» була проведена інвентаризація будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та виготовлений технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1968 року по 1973 рік (а.с. 29-31).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося.

З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини, ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини, ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частини.
Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство віднесене до групи «колгоспний двір» та цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом 1/3 частки домогосподарства після смерті ОСОБА_3 , які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.

Оскільки на час постановлення рішення ОСОБА_3 померла, визнати право власності померлої неможливо.

Згідно ст.1220 ЦК України, внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все належне їй майно.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на майно колгоспного двору та цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом та регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності позивачкам П`ятниці ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та спадкодавцю ОСОБА_3 на праві сумісної власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , частки яких становлять по 1/3 підтверджений. Відтак 1/3 частка спадкодавця ОСОБА_3 входить до складу спадщини після її смерті. Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлій матері ОСОБА_3 , вчинила дії по прийняттю спадщини, і прийняла її у виді земельної ділянки розміром 1,8147 га. Відтак вона набула право на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає.
Оскільки право позивачів на оформлення їх прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, позивачі не заявляють вимогу про відшкодування судових витрат, тому судові витрати понесені позивачами при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Керуючись ч.1 ст. 120, ч.2 ст. 123 ЦК УРСР, ст. ст. 328, 392, 1217, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ) до Савинцівської сільської ради (вул.Миру, 86, с.Савинці, Миргородський р-н, Полтавська обл., 37642) про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/3 (одну третю) частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко