Справа № 932/7342/20
Провадження № 2з/932/73/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , яка може отримати статус відповідача, із зазначенням Першої дніпровської державної нотаріальної контори, яка може отрмиати статус третьої особи, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом - заборони Першій дніпровській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; заборони ОСОБА_2 здійснювати відчуження, продаж, обмін 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; здійснювати нотаріальне посвідчення відчуження, продажу, обміну, дарування цього майна, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження стосовно зазначеного майна.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 залишила заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого належну їй Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ), заповіла йому. Проте він не проживав постійно з ОСОБА_3 , про складання заповіту на його користь обізнаний не був, дізнався лише від своєї сестри, але після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, у п`ятницю,17.01.2020 року. З 21.01.2020 року він тривалий час перебував за межами України у Російській Федерації, а потім у зв`язку із введенням карантину та надзвичайної ситуації на всій території України мав обмеження по пересуванню містом. Проте спадщину після померлої ОСОБА_3 прийняла її донька ОСОБА_2 , яка знала про наявність заповіту, оскільки зберігала його оригінал, але своєчасно про це його не повідомила. Після відкриття спадкової справи державний нотаріус здійснив спробу розшукати спадкоємця за заповітом шляхом направлення запитів до Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори про надіслання їй копії заповіту, але не здійснював дії для його повідомлення про відкриття спадщини та не викликав спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, оскільки це не передбачено чинним законодавством. Через пропущений строк на прийняття спадщини постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він вважає, що вищезазначені причини пропуску строку на прийняття спадщини є поважними, в зв`язку з чим виникла необхідність просити суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки у разі пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини може бути встановлено додатковий строк для її прийняття на підставі судового рішення про встановлення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Заявник посилається на те, що в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 приховала від нього та державного нотаріуса відомості про наявність заповіту померлої ОСОБА_3 , він пропустив встановлений строк на прийняття спадщини, що стало підставою для відмови йому у наданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що в свою чергу є підставою для видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 , тому він вважає, що без застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони Першій дніпровській державній нотаріальній конторі видавати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом, проводити реєстрацію та перереєстрацію майнових прав на успадковане майно, здійснювати його відчуження, продаж, обмін вона може розпорядитися зазначеним майном, що може унеможливити виконання судового рішення у разі його прийняття на його користь, а тому застосування заходів забезпечення позову до подання позовної заяви може бути ефективним захистом його прав та інтересів, на захист яких він має намір звернутися до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Розглянувши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову. Відповідно до ч.1 цієї статті п озов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2, 3, 10 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно до п.1 ч.1, 4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до п.п. 1, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви вбачається, що він просить забезпечити його позовні вимоги про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якими він має наміри звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Як зазначено вище, приписами ч.3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначені заявником ОСОБА_1 обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, не обґрунтовують необхідності в застосуванні вказаних ним видів забезпечення позову, враховуючи те, що заява позивача не містить належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення. Крім того, суд вважає, що заходи забезпечення позову, які зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову, не є співмірними із позовними вимогами позивача про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, з якими він має наміри звернутися до суду.

Також, заявником не надано доказів, що існує загроза відчуження вказаного майна, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , або невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у справі за його позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

З урахуванням вимог, викладених в заяві про забезпечення позову, відсутності доказів, які можуть підтвердити обґрунтованість вжиття вказаних заявником заходів забезпечення позову, з`ясувавши обсяг майбутніх позовних вимог про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, а також відповідність виду і обсягу забезпечення позову, який просить застосувати заявник, судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення саме з урахуванням позовних вимог, заявлення яких планується заявником, у разі невжиття заходів забезпечення, а тому, у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

Відповідно до ч.11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153, 260 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_2 , яка може отримати статус відповідача, із зазначенням Першої дніпровської державної нотаріальної контори, яка може отримати статус третьої особи, - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева