Провадження № 2-з/127/30/20
УХВАЛА

26 червня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на належне відповідачу ОСОБА_2 на праві власності майно, а саме: рушницю комбіновану Saver, номер 32060, яка зберігається за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , а також на автомобіль марки «Renault Trafic», 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 в м.Вінниці. Заява мотивована тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором позики про повернення коштів та ухиляється від його виконання, у зв`язку з чим заявник має намір звернутись до суду із позовом про стягнення коштів. Враховуючи наведені обставини, поведінку боржника та значний розмір заборгованості, є достатнім підстави вважати, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити надалі або зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення коштів.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи про забезпечення позову застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктами 3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Подаючи заяву про забезпечення позову заявник просить накласти арешт на визначене рухоме майно, яке, як вказує заявник, належать на праві власності боржнику, вказуючи при цьому на те, що розмір заборгованості за договором позики є значним, тому невжиття забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно приведе до утруднення або неможливості взагалі виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема: 1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; 2) наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; 3) запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Перевіривши аргументованість заяви про забезпечення позову щодо можливості застосовування заходів забезпечення, про які клопоче заявник, суд дійшов висновку про відсутність підстав для такого забезпечення позову, оскільки подана заяв разом з іншими матеріалами не містить доказів наявності та належності визначеного заявником майна у приватній власності боржника. Обґрунтування цієї заяви мотивується лише «достеменною обізнаністю» заявника про належність боржнику зазначеного майна, а також припущеннями про їх «орієнтовну» вартість, що не є достатньою підставою для задоволення заяви в контексті вимог п.4,7 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

Враховуючи викладене, перевіривши аргументованість поданої заяви, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову. З огляду на викладене в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: