КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: №22-ц/824/4072/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Болотова Є.В., Іванченка М.М.

при секретарі Кемському В.В.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бончевої Ольги Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М.,

у цивільній справі №757/17805/18-ц за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

вс т а н о в и л а:

У квітні 2018 року адвокат Бончева О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2002 року по справі №2-1364/2002, а саме: накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що вказана квартира ніколи не належала на праві власності ОСОБА_1 , а тому відсутні правові підстави для накладення арешту на відповідне нерухоме майно в межах розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року в задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, заявник подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви щодо скасування заходів забезпечення позову.

Посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права в частині ненадання належної правової оцінки доводам заяви ОСОБА_1 . Зазначаючи, що заходи забезпечення позову були вжиті щодо нього як до відповідача у справі, а тому він є належним суб`єктом звернення до суду з відповідною заявою.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.

Позивач про розгляд справи неодноразово повідомлявся в установленому законом порядку за адресою, наявною в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення судового засідання не подавав, а тому колегія суддів в силу положень ст. 372 ЦПК України провела розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2002 році у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №2-1364/2002 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

У межах розгляду клопотання ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2002 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка (як зазначено в ухвалі) належить ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 03 квітня 2002 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу в загальному розмірі 79 430,24 грн.

Вказане рішення суду залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2002 року та набрало законної сили.

Звертаючись з заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1 виходив з того, що він ніколи не був власником квартири АДРЕСА_1 .

У ході розгляду заяви надаючи на підтвердження доводів заяви відповідь Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», за якою у період з 01.01.2002 року по 31.12.2012 року кв АДРЕСА_1 на праві власності за ОСОБА_1 не реєструвалась. ( а.с. 60).

Згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів - домоволодіння АДРЕСА_1 з 19.01.2012 року на праві власності належить ТОВ «Проект -Бюро» у відповідності до рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2011 року ( а.с.59).

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 не є власником майна, на яке судом накладено арешт. А відтак, він не вправі звертатися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову з урахуванням абз. 4 п. 9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» за яким, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту..

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Статтею 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Однак, відповідачем не наведено будь-яких доказів виконання ним судового рішення про стягнення з нього боргу на користь ОСОБА_3 , ухваленого по справі, в межах якого судом вжито заходів забезпечення позову.

Крім того, зі змісту заяви адвоката Бончевої О.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вбачається, що відповідачем заперечується правомірність накладення арешту на нерухоме майно, тобто доводи, викладені відповідачем, могли бути підставою для оскарження ухвали про вжиття заходів забезпечення позову, а не подання заяви про скасування таких заходів. Між тим, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2002 року відповідачем не оскаржувалася.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 368,372, 374, 375, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Бончевої Ольги Степанівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: