Справа № 588/553/20
№ провадження 2/588/225/20
18.06.2020 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань Безкоровайної А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у м. Тростянці цивільну справу за позовомАКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. у квітні 2020 року звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 із метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 18.07.2011.
Позивач вважає, що ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач вважає, що указаною заявою підтверджується, що відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Ухвалою суду від 22.04.2020 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.70).
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлена належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.
Судом установлено, що 18.07.2011 ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 31).
У вказаній Заяві зазначено, що разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, вони складають договір про надання банківських послуг, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
До позовної заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 32, 33-56).
Проте, указані Витяг, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача.
З довідки позивача про видані ОСОБА_1 кредитні картки установлено, що відповідач отримала картки: номер НОМЕР_1 з датою відкриття 11.02.2008 і з терміном дії до 11/11 року, номер НОМЕР_2 з датою відкриття 22.05.2009 і з терміном дії до 04/13 року; номер НОМЕР_3 з датою відкриття 09.04.2013 і з терміном дії до 01/17 року; номер НОМЕР_4 з датою відкриття 11.07.2013 і з терміном дії до 04/17 року; номер НОМЕР_5 з датою відкриття 31.08.2013 і з терміном дії до 05/17 року; номер НОМЕР_6 з датою відкриття 16.05.2017 і з терміном дії до 03/21 року; номер НОМЕР_7 з датою відкриття 11.12.2018 і з терміном дії до 10/22 року.
У переліку виданих ОСОБА_1 карт відсутня карта, яка б була відкрита 18.07.2011 в день підписання наданої позивачем до суду Анкети-заяви (а.с.31).
Натомість позивачу судом пропонувалось подати на виконання обов`язків, передбачених статтями 12, 81 ЦПК України всі підписані відповідачем договори, заяви (інші) документи за змістом яких сторонами було погоджено Умови кредитування (а.с.82). Проте, позивач до суду крім Анкети-заяви від 18.07.2011, не подав до суду інших заяв, довідок з підписом ОСОБА_1 від 11.02.2008, 22.05.2009, 09.04.2013, 11.07.2013, 31.08.2013, 16.05.2017, 11.12.2018 (дати відкриття випущених на ім`я відповідача карт).
У позовній заяві позивач не зазначив, який кредитний ліміт було установлено стосовно кожної з кредитних карт, які обліковуються за ОСОБА_1 .
Доказів стосовно розміру кредитного ліміту відносно інших кредитний карт відповідача позивач не надав.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка розрахована позивачем, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди повинні оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів у їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.
Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на наявність анкети-заяви відповідача від 18 липня 2011 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, виписок за картковими рахунками, виданих на ім`я ОСОБА_1 , та наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18 липня 2011 року станом на 16 березня 2020 року.
Дослідивши зазначені документи як окремо, так і у сукупності, суд установив, що вони не підтверджують факт існування в ОСОБА_1 кредитної заборгованості саме на підставі укладеної з банком анкети-заяви відповідачки від 18 липня 2011 року.
В анкеті-заяві від 18 липня 2011 року не зазначено кредитний ліміт за платіжною карткою, проценти за користування кредитними коштами, термін дії кредитного договору, строк повернення кредитних коштів та взагалі в Анкеті відсутні відомості про видачу ОСОБА_1 кредитних карток.
Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, обов`язків відповідача зі сплати відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України.
За змістом анкети-заяви від 18 липня 2011 року вона разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між сторонами договір про надання банківських послуг, а саме кредитний договір.
Матеріали справи не містять пам`ятки клієнта про умови кредитування, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» наданий позивачем без підпису відповідача.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи викладене вище, роздруківка примірника Умов та правил надання банківських послуг з вебсайту позивача, які містяться в матеріалах справи, не є належним доказом того, що ОСОБА_1 ознайомилася саме з ними.
Розрахунок заборгованості за договором від 18 липня 2011 року, наданий банком, охоплює період з 09 квітня 2013 року до 16 березня 2020 року та не містить відомостей щодо взаєморозрахунків між сторонами на момент підписання анкети-заяви 18.07.2011.
Анкета-заява від 18 липня 2011 року не містить відомостей про те, яку саме кредитну картку для цілей отримання та користування кредитом було видано відповідачу та за яким тарифом.
Таким чином, з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 були видані саме до анкети-заяви від 18 липня 2011 року, а в анкеті-заяві не визначено суму кредиту.
З огляду на викладене, доводи АТ КБ «ПриватБанк» про наявність у ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, укладеним на підставі анкети-заяви від 18 липня 2011 року, є безпідставними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду, ухвалена у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.05.2020 у справі № 588/453/19. Указана справа є тотожною за обставинами і переглядалась Верховним Судом за касаційною скаргою, яка стосувалась питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткового значення для скаржника.
Отже, ураховуючи, що банк не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору між сторонами, умови надання кредиту та його погашення, ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, оскільки вони не містять підпису відповідачки, не довів правильність нарахувань та розміру заборгованості відповідачки перед банком, а отже позов не підлягає задоволенню.
Оскільки позов задоволенню не підлягає, сплачена позивачем сума судового збору не може бути стягнута з відповідача.
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 18.06.2020 року.

Суддя М.В. Щербаченко