Постанова

Іменем України

18 червня 2020 року

м. Київ

справа № 755/17806/17

провадження № 61-45333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Лісовський Руслан Анатолійович,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія»,

треті особи: приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юр-Капінос Андрій Євгенович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лісовським Русланом Анатолійовичем , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Виниченко Л. М.

від 01 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва у складі колегії суддів: Поліщук Н. В., Вербової І. М., Соколової В. В. від 20 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТ Баварія» (далі - ТОВ «АВТ Баварія»), який уточнила, та просила: визнати недійсними як такі, що вчинені під впливом обману укладені між ТОВ «АВТ Баварія» та ОСОБА_1 контракт від 31 серпня 2016 року № 16-3962, та договір купівлі-продажу транспортного засобу № 16-3962Р від 02 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юр-Карпіносом А. Є. та зареєстрований в реєстрі за № 1752; стягнути з ТОВ «АВТ Баварія» 856 073,31 грн, з яких: 756 073,31 грн сплачених за автомобіль марки «BMW 218d Grand Tourer F46 2015 року випуску, кузов ( VIN ) № НОМЕР_3; 100 000 у рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 31 серпня 2016 року між сторонами укладено контракт № 16-3962, відповідно до умов якого ТОВ «АВТ Баварія» зобов`язалась поставити та передати, а ОСОБА_1 оплатити та прийняти автомобіль марки «BMW 218d Grand Tourer F46 2015 року випуску, кузов ( VIN ) № НОМЕР_3 . Ціна автомобіля 756 073,31 грн, які покупець зобов`язався сплатити протягом 7 днів. 02 вересня 2016 року сторони уклали договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, який нотаріально було посвідченою. На момент продажу автомобіля продавець запевнив, що автомобіль пошкоджень не має та у ремонті не перебував, використовувався у демонстраційних акціях, чим пояснюється наявність пробігу. У подальшому ОСОБА_1 вирішила продати автомобіль та 28 серпня 2017 року при його огляді з потенційним покупцем на станції технічного обслуговування виявлені механічні пошкодження та проведення кузовного ремонту передньої правої і задньої дверей (рихтування, рівняння, шпаклювання та фарбування).

Правочин просить визнати недійсним з посиланням на статтю 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та статтю 230 ЦК України, оскільки мала місце нечесна підприємницька діяльність, що полягає у наданні неповної інформації про товар. Зазначеними діями відповідач спричинив позивачу моральну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з виходив з недоведеності позивачем факту укладення спірних правочинів під впливом обману та використання нечесної підприємницької практики відповідачем.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лісовським Р. А. , залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лісовський Р. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини, що мають значення для вирішення справи, не надали належної оцінки його доводам і наданим доказам, а тому висновки судів попередніх інстанцій про недоведеність та безпідставність заявлених позовних вимог є неправильним. Інші аргументи касаційної скарги зводяться до того, що спірні правочини були здійснені під впливом обману та з використанням відповідачем нечесної підприємницької діяльності.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТОВ «АВТ Баварія», в якому товариство просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано справу № 755/17806/17 з Дніпровського районного суду міста Києва.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 31 серпня 2016 року між ТОВ «АВТ Баварія» та

ОСОБА_1 укладено Контракт № 16-3962 (далі - Контракт).

Відповідно до розділу 1 Контракту ТОВ «АВТ Баварія» зобов`язалось поставити та передати, а ОСОБА_1 зобов`язалась оплатити та прийняти легковий автомобіль марки BMW 218d GranTourer F46, 2015 року виготовлення, об`єм двигуна 1995 куб. см., колір «Platinum Silver metallic»

VIN WBA2E510205C10205, що був у використанні, як демонстраційний, найменування моделі, ціна та специфікація якого міститься в додатку № 1 від 31 серпня 2016 року, який є невід`ємною частиною цього Контракту. На день підписання Контракту загальна вартість товару складає 756 073,31 грн, включаючи податок на додану вартість.

02 вересня 2016 року між ТОВ «АВТ Баварія» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 16-3962Р (далі - Договір), що посвідчений приватним нотаріусом Юр-Капіносом А. Є., зареєстрований в реєстрі за № 1752, відповідно до умов якого ТОВ «АВТ Баварія» передало у власність ОСОБА_1 , а остання прийняла у власність зазначений вище автомобіль.

Відповідно до пункту 6 Договору автомобіль сторонами оглянутий, недоліків, які перешкоджають використанню автомобіля на момент огляду не виявлено, претензій до продавця щодо якісних характеристик відчужуваного автомобіля покупець не має.

02 вересня 2016 року сторонами підписаний акт № 16-2018 прийому-передачі автомобіля.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , подану представником Лісовським Р. А. , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Стаття 19 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої зазначеної статті встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд установив, що ОСОБА_1 купувала автомобіль як такий, що був у використанні, про що зазначено в спірних правочинах та в акті прийому-передачі, позивач не мала претензій як щодо умов контракту та договору при їх укладенні та засвідчила свою згоду підписом, так і щодо якості використання автомобіля в подальшому.

Суди попередніх інстанцій встановивши, що позивач була поінформована про використання автомобіля в демонстраційних цілях, об`єктивно могла усвідомлювати ризики попереднього використання, дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсними правочинів із заявлених позивачем підстав.

Отже правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач не довів підстав, передбачених статтями 203, 230 ЦК України, частиною першою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання оспорюваних договорів недійсними, суди зробили правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до правил статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лісовським Русланом Анатолійовичем , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун