Справа № 523/3810/20
Провадження №2/523/2548/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"25" червня 2020 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого - судді Сувертак І.В.

при секретарі Кругліков О. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в порядку спрощеного позовного провадження в місті Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Установив:

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом та просила ухвалити рішення, котрим визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування вимог посилається на те що їй, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності, котре видано 22 січня 2007 року Виконкомом Одеської міської ради.

Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 46.3 кв.м., житловою 20.2 кв.м.

В даній квартирі, окрім позивачки зареєстрований її батько та відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №ЖЗ-41963-ф/л від05 березня 2020 року.

В даній квартирі відповідач зареєстрований з 12 вересня 2007 року, однак (як зазначила позивачка) більш-ніж 13 років в даній квартирі не проживає та виїхав з неї. Його особистих речей в квартирі немає.

Факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2007 року також підтверджується Актом про непроживання, що складений сусідами - кв. 53, 54,56 від 03.03.2020 року, котрий посвідчений головою ОСББ «Мрія-66» ОСОБА_3 І.

Враховуючи, що за зареєстрованого мешканця необхідно сплачувати щомісячні платежі, позивач додатково вважає, що реєстрація відповідача, порушує її право як власника нерухомого майна.

Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити, визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, котре розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25 березня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 17,18).

Позивачка надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, проти проголошення заочного рішення не заперечувала. (а.с. 2 на звороті).

Відповідач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причин неявки суду не сповістив та правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Окрім того, відповідач про розгляд справи повідомлявся на офіційному веб-сайті суду. (а.с. 27).

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення за письмовою згодою позивача. (а.с. 40).

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (до зміни прізвища ОСОБА_4 , а.с. 5) на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності, котре видано 22 січня 2007 року Виконкомом Одеської міської ради. (а.с. 6,7).

Зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 46.3 кв.м., житловою 20.2 кв.м.

В даній квартирі, окрім позивачки зареєстрований її батько та відповідач по справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №ЖЗ-41963-ф/л від05 березня 2020 року. (а.с. 8).

В даній квартирі відповідач зареєстрований з 12 вересня 2007 року, однак більш-ніж 13 років в даній квартирі не проживає та виїхав з неї. Його особистих речей в квартирі немає.

Факт непроживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2007 року також підтверджується Актом про непроживання, що складений сусідами - кв. 53, 54,56 від 03.03.2020 року, котрий посвідчений головою ОСББ «Мрія-66» Степаненко ОСОБА_5 . І. (а.с. 9).

Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком, що розташований АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням».

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнавши ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131 141, 211, 223, 258, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з наступного дня після закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня з наступного дня після закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 червня 2020 року.

Суддя