Провадження № 2/331/208/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21.05.2020 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Антоненко М.В.
за участю секретаря Андрієнко С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за розпискою від 22 квітня 2019 року ОСОБА_2 - відповідач по справі отримав від ОСОБА_1 5 200,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 22 липня 2019 року, що підтверджується розпискою від 22.04.2019 р. Укладення розписки та передача Відповідачу грошових коштів у сумі 5 200 доларів США відбулося в присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується додатком до розписки.
Також, розпискою передбачено, що в разі невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, відповідальною особою за повернення суми займу у розмірі 5 200 доларів США є ОСОБА_3 - другий відповідач по справі. ОСОБА_3 з розпискою була ознайомлена та повністю підтвердила визначені в ній зобов`язання, про що свідчить зроблений нею відповідний власноручний запис, підтверджений її підписом, зробленим в присутності вищевказаних свідків.
Проте, станом на 15 серпня 2019 року відповідачі не виконали прийняті на себе за розпискою зобов`язання, грошові кошти в розмірі 5 200 доларів США не повернули.
Оскільки, між сторонами по справі існують договірні відносини з позики, відповідачами, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не виконані взяті на себе зобов`язання, кошти, отримані у позику не повернуті, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути солідарно на його користь з відповідачів суму позики у тій валюті, яка виражена у розписці, а саме 5 200 доларів США.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання по справі призначено на 09 годину 00 хвилин 27 листопада 2019 року у приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 лютого 2020 року призначено справу до судового розгляду на 21.05.2020 року на 09 год. 00 хв.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в т.ч шляхом оголошення на сайті Судової влади України, в судові засідання призначені на 27.11.19 р.,18.02.20 р, 21.05.20 р. не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Клопотання про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходили.
Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Цивільний позов ОСОБА_1 надійшов до суду 15.08.2019 р., слухання справи неодноразово відкладалось у зв`язку з неявкою відповідача. Враховуючи те, що відповідач не з`явився у судове засідання з причин, які визнані судом неповажними, суд розцінює його дії як невиконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимогами Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до вимог, які звичайно пред`являються.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
В судовому засіданні вивчено та оголошено наданий представником позивача оригінал розписки від 22 квітня 2019 року, згідно з якою відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 5 200,00 доларів США, які зобов`язався повернути не пізніше 22 липня 2019 року. В додатку до розписки зазначено, що укладення розписки та передача Відповідачу грошових коштів у сумі 5 200 доларів США відбулося в присутності свідків - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Також, в розписці зазначено, що в разі невиконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань, відповідальною особою за повернення суми займу у розмірі 5 200 доларів США є ОСОБА_3 - другий відповідач по справі. ОСОБА_3 з розпискою була ознайомлена та повністю підтвердила своє зобов`язання, про що нею зроблено власноручний запис, підтверджений її підписом.
Станом на 15 серпня 2019 року відповідачі не виконали прийняті на себе за розпискою зобов`язання, грошові кошти в розмірі 5 200 доларів США позивачу ОСОБА_1 не повернули.
Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.3 ст.533 Цивільного кодексу України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах. встановлених законом.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Великої палати Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц: у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частинами 2-3 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінюючи здобуті в судовому засіданні належні та допустимі докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконані зобов`язання за договором позики від 22.04.2019 р.., в зв`язку з чим позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
П. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
У п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України вбачається , що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Нормою ч. 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
На підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем ОСОБА_1 надано суду: договір про надання правової допомоги № 12/09-19, укладений 12.09.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Демченко М.Н. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП № 002223 від 11.06.2019 року), предметом якого є надання правової допомоги та представництво клієнта в судах; акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 12/09-19 від 27.11.2019 року на суму 750,00 грн. та квитанцію до нього; акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги № 12/09-19 від 18.02.2020 року на суму 750,00 грн. та квитанцію до нього. Оцінивши надані позивачем до позовної заяви докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надана послуг); часом витраченим адвокатом для їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому вище вказана сума у загальному розмірі 1500,00 грн., яка є видом судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 .
Також підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 553, 554, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, 3, 4, 11-13, 19, 259, 263, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 а суму боргу у розмірі 5200 (п`ять тисяч двісті) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрованої та фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 а понесені судові витрати у сумі 1601 (одна тисяча шістсот одна) грн. 20 коп. з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Суддя: М.В. Антоненко