КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/4962/2020
справа №376/1959/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Віговського С.І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

встановив:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 434107,20 грн. основного боргу, 20801,46 грн. 3% річних, 4549,08 грн. судового збору.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 квітня 2016 року надав ОСОБА_1 позику у сумі 16000 доларів США на строк до 30 грудня 2016 року, на підтвердження чого позичальник склала розписку.

В строк зобов`язщання виконано не було, у зв`язку із чим ОСОБА_1 просить стягнути суму боргу у гривневому еквіваленті за курсом валют станом на 07 серпня 2018 року та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 31 грудня 2016 року по 07 серпня 2018 року.

Заочним рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено, вирішено:

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 454908,66 грн., з яких: 434107,20 грн. основного боргу; 20801,46 грн. 3% річних в період з 31 грудня 2016 року по 07 серпня 2018 року, 4549,08 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, справу направити на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

В апеляційній скарзі посилається на процесуальну неспроможність доводів позивача про підсудність справи на підставі частини 8 статті 28 ЦПК України суду за місцем виконання зобов`язання, оскільки такого не убачається із специфіки зобов`язання та розпискою не встановлено місця повернення коштів.

Посилається також на те, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, у зв`язку із чим не могла вказати про непідсудність справи цьому суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що кошти передавались за його місцем проживання, відтак і повернуті мають бути в цьому ж місці, іншого способу сторонами не обговорювалось.

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача адвокат Калайда О.І. доводи апеляційної скарги підтримали.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача, який не з`явився в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та її представника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції установив наступне.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 27 серпня 2018 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 17 вересня 2018 року.

В порушення частини 6 статті 187 ЦПК України суд не звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача.

До матеріалів справи залучена копія паспорта відповідача з інформацією про місце реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за якою відповідачу направлялась судова кореспонденція, проте така поверталась без вручення у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідач зазначила цю ж адресу.

Відповідно до глави 7 розділу І ЦПК України підставами уважати, що учасник справи належним чином повідомлений про розгляд справи є:

- повідомлення під розписку у суді (абзац 2 частини 6 статті 128);

- надіслання повістки на офіційну електронну адресу (абзац 2 частини 7 статті 128);

- повідомлення з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (частина 13 статті 128);

- вручення під розписку за місцем проживання або місцем знаходження (частина 1 статті 130);

- вручення будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом адресатом (частина 3 статті 130);

- вручення судової повістки представникові (частина 5 статті 130);

- вручення за місцем її роботи (частина 6 статті 130);

- вручення за місцем перебування під вартою, відбуття покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту (частина 7 статті 130);

- вручення в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких - у порядку, встановленому статтею 502 цього Кодексу (частина 8 статті 130);

- відмова одержати судову повістку (частина 9 статті 130);

- направлення повістки на останню відому судові адресу, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження (абзац 2 частини 1 статті 131).

Отже повернення судової кореспонденції у зв`язку із закінченням термінів зберігання не є доказом того, що відповідач належним чином була повідомлена про розгляд справи.

Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності). Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Неповідомлення належним чином відповідача про дату, час і місце розгляду справи колегія суддів уважає поважними причинами, які дають підстави цьому учаснику справи заявити про непідсудність справи в межах апеляційного провадження.

Звертаючись до Сквирського районного суду Київської області, позивач не обґрунтував підсудність справи саме цьому суду, але вказав, що кошти мають бути повернуті за адресою його проживання, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції цього суду.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 8 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до статті 532 ЦК України:

1. Місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

2. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

З даних розписки не убачається, що нею встановлювалося місце виконання зобов`язання. Поряд з цим суд ураховує, що практика та звичай можуть допускати повернення коштів у безготівковий спосіб, депонування коштів (наприклад, у нотаріуса) або передача готівки. При цьому для останнього способу характерним є те, що кредитор та боржник можуть обумовити зустріч в будь-якому місці, яке не обов`язково є місцем проживання кредитора.

Положення статті 532 ЦК України врегульовують правила поведінки сторін під час виконання зобов`язання поза судовим процесом, а частина 8 статті 28 ЦПК України врегульовує судові процесуальні правила.

У зв`язку із цим, для вирішення питання про можливість застосування частини 8 статті 28 ЦПК України, якщо в договорі не було вказано про місце виконання зобов`язання, слід виходити з диспозиції цієї норми закону.

Так, у договорі позики не зазначено місце його виконання, а також цей договір не містить специфічних особливостей, які б допускали його виконання виключно в конкретному місці, у зв`язку із чим для визначення підсудності справи необхідно керуватись частиною 1 статті 27 ЦПК України.

З огляду на наведене, ураховуючи вимоги статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, оскільки рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної підсудності.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 378, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 листопада 2018 року скасувати, справу направити на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова