Справа № 219/3174/19
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут Донецької області у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину нерухомого майна та грошових вкладів в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . За ОСОБА_3 відповідно визнається право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнання за ним права на Ѕ частку грошових коштів, які перебували на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я 20 листопада 2013 року на підставі договору № SAMDNWFD 700 та на рахунках на картках № НОМЕР_2 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_8 відкритому 13 листопада 2013 року, № НОМЕР_13 відкритому 20 листопада 2013 року, № НОМЕР_12 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_14 відкритому 21 травня 2014 року та стягнути з ОСОБА_3 на його користь Ѕ частку грошових коштів, що знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 відкритому 20 листопада 2013 року на ім`я його матері ОСОБА_4 на підставі договору № SAMDNWFD 700 в ПАТ КБ «Приватбанк» та на рахунках на картках № НОМЕР_2 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_8 відкритому 13 листопада 2013 року, № НОМЕР_13 відкритому 20 листопада 2013 року, № НОМЕР_12 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_14 відкритому 21 травня 2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , яка проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 та грошових коштів, які знаходяться на рахунках матері в ПАТ КБ «Приватбанку». Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала його матері на підставі договору дарування. Крім того, на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому 20 листопада 2013 року на ім`я його матері ОСОБА_4 на підставі договору № SAMDNWFD 700 в ПАТ КБ «Приватбанк» на момент її смерті перебували чималенькі кошти, а також на рахунках на картках № НОМЕР_2 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_8 відкритому 13 листопада 2013 року, № НОМЕР_13 відкритому 20 листопада 2013 року, № НОМЕР_12 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_14 відкритому 21 травня 2014 року грошові кошти в національній валюті та іноземній валюті, розмір яких на даний час йому невідомо. Спадкоємцями за законом після смерті матері є він - її син та дочка - відповідач по справі. Він з сестрою в установлений законом строк прийняли спадщину, а 04 березня 2019 року він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому постановою нотаріуса від 04 березня 2019 року було відмовлено з тих підстав, що він не надав нотаріусу оригінал право встановлювальних документів на спадкову квартиру та на рахунку померлої відповідно до відповіді ПАТ КБ «Приватбанку» від 17 липня 2017 року відсутні грошові кошти. Оскілки відповідач після смерті матері скористалася довіреністю, яка була видана їх матір`ю ще за життя, а також банківськими картками матері і без його згоди отримала грошові кошти, які були на рахунках померлої на момент її смерті та відмовилась надати йому оригінали право встановлювальних документів на спадкову квартиру, він змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду. Він намагався в досудовому порядку вирішити спір з відповідачем, але вона відмовляється надати йому половину коштів, що були на вищевказаних рахунках. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 17 липня 2019 року 10-00 годину.

15 липня 2019 року на адресу суду надійшов відзив, з якого вбачається, що 24 квітня 2019 року нею була отримана спадщина на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м., яка складається з однієї кімнати. Свій візит до нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона узгодила заздалегідь у телефонному режимі з нотаріусом Кравченко Є.М. , де він призначив час прибуття в контору 12-00 годині 24 квітня 2019 року. Прибувши до нотаріуса в зазначений день вона надала всі необхідні оригінали документів, надавши які вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку вищевказаної квартири. Крім того, 24 квітня 2019 року прибувши до нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_3 , вона зустрілась там з позивачем, у кабінеті нотаріуса вони також були обидва і необхідні документи на отримання свідоцтва про спадщину вона пред`явила при позивачеві. Тому вважає, що суд повинен відмовити позивачу щодо вимоги визнання права власності за ним на Ѕ частку вищевказаної квартири, оскільки відсутній предмет позову. З приводу вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на Ѕ частину грошових коштів на рахунках, які вказані позивачем у позові, то їй про ці рахунки стало відомо з отриманих документів з Артемівського міськрайонного суду Донецької області за позовом позивача. Ніякої інформації щодо вищезазначених договорів та рахунків вона не має, та не може надати до суду. Тому просить відмовити у повному обсязі у задоволені позовних вимог.

02 серпня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої відповідач протягом тривалого часу намагалась не надавати всі необхідні оригінали документів, а саме договір дарування на спірну квартиру. Щодо грошових коштів, то відповідачу не було відомо, що при відкритті депозитного рахунку № НОМЕР_1 від 06 вересня 2013 року він був присутній, та на прохання його померлої матері ОСОБА_4 була відкрита картка для виплат № НОМЕР_2 (підв`язана до депозитної) та передана йому позивачу для того щоб він мав можливість відслідкувати рух грошових коштів, поповняти картку, без права зняття їх. Після смерті їх мами ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач у розмові з ним зазначила, що у мами не має ніякої спадщини. Маючи картку для виплат № НОМЕР_2 29 січня 2017 року він перевірив депозитний рахунок своєї мами зробивши транзакцію у терміналі ПАТ КБ «Приватбанк». На депозитних рахунках після смерті матері ще знаходились грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 11155,56 доларів, нараховано процентів 293,55 доларів, термін дії до 08 лютого 2017 року, 3186,14 грн., нараховано процентів 215,21 грн., термін дії до 05 лютого 2017 року. Через деякий час після 20 лютого 2017 року він знову зробив транзакцію за допомогою картки № НОМЕР_2 для перевірки наявності грошових вкладів, але зазначених раніше на них коштів вже не було і рахунки були закриті. З відповіді представника банку ПАТ КБ «Приватбанк» йому стало відомо, що грошові кошти з депозитних рахунків зняла його сестра ОСОБА_3 , яка надала в банк довіреність № від 08 серпня 2016 року на депозитні рахунки, які належали покійній матері ОСОБА_4 , та не повідомила банк про смерть власника депозитних рахунків. Саме в ході розслідування кримінального провадження відповідач надала слідчому довіреність, згідно якої вона має право розпоряджатися рахунками ОСОБА_4 . Тому просить суд задовольнити його позов у повному обсязі.

15 серпня 2019 року на адресу суду надійшло заперечення, з якого вбачається, що на момент розгляду цієї справи оригінали документів на спірне нерухоме майно знаходяться у приватного нотаріуса Кравченко Є.М., який веде спадкову справу після смерті їх з позивачем матері. На даний час позивачу нічого не заважає прийняти частину квартири у спадщину. Спору з цього питання між ними не має, предмет судового спору відсутній, тому у цій частині позову суд повинен відмовити за цих обставин. Що стосується грошових вкладів померлої, то зазначає, що позивач у тексті відповіді на відзив стверджує, що користувався карткою померлої № НОМЕР_2 , яка знаходилась у нього, мінімум 2 рази після її смерті. Він зробив транзакції у терміналі ПАТ КБ «Приватбанк» відразу після смерті матері та 20 лютого 2017 року . Враховуючи той факт, що позивач користувався карткою матері після її смерті для проведення операцій у банкоматі, вона як відповідач та спадкоємець не може бути впевнена на 100%, що це не були операції зі зняття готівки з рахунку. Позивач також стверджує, що звертався до представника ПАТ КБ «Приватбанк», який надав йому відповідь, що вона зняла гроші з депозитних рахунків, скориставшись довіреністю. Але ці твердження позивача не підкріплені жодними доказами, а саме - не надана відповідь банку у формі листа чи роздруківки з рахунків. Тому ця інформація є тільки домислами позивача і не може бути врахована судом при прийнятті рішення у справі. Позивач в якості додатків та доказів своїм аргументам разом з відповіддю на відзив надає копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001987 від 27 липня 2017 року. Так, дійсно, її брат давно намагається звинуватити її у тому, що вона начебто незаконно отримала кошти з рахунку померлої матері. Він дійсно написав на неї заяву до поліції 19 липня 2017 року, але аргументи, викладені ним у цій заяві, не знайшли свого підтвердження. Вона була опитана як свідок в рамках досудового розслідування. Вона ніколи не заперечувала, що їх мати надала їй довіреність на розпорядження рахунками у ПАТ КБ «Приватбанк», але ця довіреність втратила свою силу на момент смерті матері, окрім того за цією довіреністю вона не мала права розпоряджатися конкретно тими рахунками, які перелічені в позовній заяві, в тому числі там не було права розпоряджатися конкретно депозитним рахунком № НОМЕР_1 та карткою для виплат № НОМЕР_2 . Вона надала слідчому оригінал цієї довіреності, він перевірив повноваження за текстом цієї довіреності, пояснив їй ще раз, що вона не може користуватися нею, що вона і так знає. За результатами досудового розслідування ознак кримінального правопорушення у її діях не знайдено, кримінальне провадження закрито. Сам факт наявності довіреності на її ім`я не є доказом того, що вона нею користувалася у незаконний спосіб. В той же час позивач повинен довести суду, що саме вона незаконно заволоділа цими коштами, але він не надав і не може надати жодного доказу, що може це підтвердити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у їх задоволені відмовити з тих підстав що зазначені у відзиві та запереченнях.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 грудня 2016 року (т.1 а.с.10-11) вбачається, що відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 та на грошові кошти, які містяться на рахунку № НОМЕР_1 згідно договору № SAMDNWFD 700, на якому залишок складає 0,00 грн. Також цією постановою було роз`яснено позивачу про те, що згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії здійснюється в порядку позовного провадження у судах загальної юрисдикції. Проте позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що він був не згодний з цією постановою нотаріуса та він її оскаржував відповідно до норм діючого законодавства України.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.12) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.13) ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_4 .

З копії договору дарування квартири від 26 квітня 2016 року (т.1 а.с.14, 16-17) вбачається, що ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 безоплатно квартиру за № 62, загальною площею 41,2 кв.м., в тому числі житловою 26,7 кв.м., яка складається з одної жилої кімнати та розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно копії листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 14 червня 2017 року (т.1 а.с.15), на ім`я померлої ОСОБА_4 у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відкриті рахунки, відносно яких заповідальне розпорядження відсутнє та на яких не має коштів, які зазначені позивачем у відповіді на відзив.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2019 року (т.1 а.с.63-65) спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її: син - ОСОБА_1 - Ѕ частка; дочка - ОСОБА_3 - Ѕ частка. Спадщина, на яку в указаній частці видане це свідоцтво, складається з: квартири № 62, загальною площею 41,2 кв.м., в тому числі житловою 26,7 кв.м., яка складається з одної жилої кімнати та розташована в АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку в праві власності на квартиру видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку в праві власності на квартиру ще не видано. Тобто цим свідоцтвом підтверджується той факт, що відповідач дійсно не оспорює право позивача на Ѕ його частку спірної квартири.

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 27 липня 2017 року (т.1 а.с.117) вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001987 від 19 липня 2017 року закрито. З тих мотивів, що будучи допитаною в якості свідка, ОСОБА_3 , надала довіреність, згідно якої остання має право повністю розпоряджатися в частині повного доступу, рахунками, які належать ОСОБА_4 . Враховуючи вищевикладене в діях ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення не встановлено. Наразі суду не надано відповідних письмових доказів на підтвердження того, що ця постанова скасована та не має юридичної сили. Окрім того, сторонами у судовому засіданні був підтверджений той факт, що вищевказане кримінальне провадження дійсно закрито.

Також суду приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу було надано копію спадкової справи № 40/2016 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яка була оглянута судом в судовому засіданні за участю сторін, (т.1 а.с.154-246), де містяться заяви сторін щодо того, що вони є спадкоємцями першої черги та цими заявами вони приймають спадщину. Також в цій справі маються відповіді з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», з яких вбачається, що на ім`я померлої ОСОБА_4 відкриті рахунки, депозитний рахунок № SAMDNWFD 700 на якому 0,00 USD, потім на її ім`я є чотири картки: 1/. НОМЕР_8 , яка відкрита 13 листопада 2013 року, на якій 10,35 грн., 2/. НОМЕР_13, відкрита 20 листопада 2013 року - 0,00 USD; 3/. НОМЕР_12 відкрита 06 вересня 2013 року - 0,00 грн.; 4/. НОМЕР_14 відкрита 21 травня 2014 року - 0,48 USD. Сейфові ячейки відсутні.

Згідно листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на запит суду від 29 січня 2020 року (т.2 а.с.21) рух коштів по рахунку НОМЕР_1 (SAMDNWFD 700 20 листопада 2013 року) відсутній.

З копії листа ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 19 березня 2020 року, який був наданий на запит суду, (т.2 а.с.45) вбачається, що планом рахунків бухгалтерського обліку банків України, який діяв на той час передбачено відкриття банками для обліку депозитів фізичних осіб рахунків: 2630 - короткострокові вклади (депозити) фізичних осіб, 2635 - довгострокові вклади (депозити) фізичних осіб. Рахунок 2620 «кошти на вимогу фізичних осіб» - особистий рахунок фізичної особи. Рахунок НОМЕР_9 відкривався, він не є депозитним, по ньому не було руху коштів. Залишок 0,00 дол. США. Тобто будь які кошти на ньому взагалі відсутні, тобто цей письмовий доказ підтверджує доводи відповідача та спростовує позовні вимоги в частині грошових коштів позивача як і його письмові пояснення, оскільки окрім позовної заяви та письмових пояснень позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що ці відомості надані суду та раніше надані нотаріусу не відповідають дійсності, а тому у суду відсутні будь-які обставини не враховувати цей письмовий доказ на спростування позовної заяви позивача.

Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що за змістом статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Отже, у випадку виникнення обставин, що не пов`язані із протиправною поведінкою (певними дефектами, що існували в момент його видачі), яка має наслідком визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, але які існували, проте не були відомі усім учасникам спадкових відносин, або ж виникли після видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у випадку прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини та якому судом визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, а також в інших випадках, що зумовлюють зміну спадкового правовідношення, за відсутності згоди між спадкоємцями щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину спір між ними за позовом одного із спадкоємців вирішується в судовому порядку.

Щодо позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . За ОСОБА_3 відповідно визнається право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони визнані відповідачем та нею не оспорюються, а тому не має предмета спору у розумінні статті 4 ЦПК України та діючого законодавства України. Окрім того, відповідачу вже видано свідоцтв про право на спадщину відносно її Ѕ частини спірної квартири, яке не визнано недійсним та не скасовано у відповідності до норм діючого законодавства України, а відповідно суд не має права ще раз визнавати право власності, яке вже визнано.

Так, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 263 ЦПК України. При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову.

При вирішенні спору між сторонами, суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією і законами України, як і застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що як позивачу так і відповідачу належить по Ѕ частці однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки даний факт не оспорюється відповідачем, а отже ця обставина не підлягає доказуванню та встановленню, як це передбачено ч. 1 статті 82 ЦПК України, а отже учасниками справи визнається той факт, що обидві сторони є спадкоємцями померлої ОСОБА_4 , тому цей факт не підлягає доказуванню та встановленню. Окрім того суд не може визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 41,2 кв.м. та житловою площею 26,7 кв.м. в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки цей факт вже встановлений та видане відповідне свідоцтво про право власності в порядку спадкування, яке не скасоване.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи приписи ст. 12 ЦПК України щодо принципу диспозитивності, виходячи з заявлених позовних вимог і підстав позову, зазначених у позовній заяві, і розглядаючи справу лише в межах заявлених вимог і підстав та за наданими доказами, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення заявленого позову і для визнання за позивачем права власності на Ѕ частку грошових коштів, які перебували на день смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я 20 листопада 2013 року на підставі договору № SAMDNWFD 700 та на рахунках на картках № НОМЕР_2 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_8 відкритому 13 листопада 2013 року, № НОМЕР_13 відкритому 20 листопада 2013 року, № НОМЕР_12 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_14 відкритому 21 травня 2014 року та стягнути з ОСОБА_3 на його користь Ѕ частку грошових коштів, що знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_1 відкритому 20 листопада 2013 року на ім`я його матері ОСОБА_4 на підставі договору № SAMDNWFD 700 в ПАТ КБ «Приватбанк» та на рахунках на картках № НОМЕР_2 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_8 відкритому 13 листопада 2013 року, № НОМЕР_13 відкритому 20 листопада 2013 року, № НОМЕР_12 відкритому 06 вересня 2013 року, № НОМЕР_14 відкритому 21 травня 2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» на момент її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки це позивачем не доведено, а саме те, що дійсно маються будь які грошові кошти на вищевказаних рахунках, і при розгляді справи спростовано поданими доказами позовні вимоги позивача в цій частині.

Посилання позивача на те, що після смерті їх мами ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач у розмові з ним зазначила, що у мами не має ніякої спадщини. Маючи картку для виплат № НОМЕР_2 29 січня 2017 року він перевірив депозитний рахунок своєї мами зробивши транзакцію у терміналі ПАТ КБ «Приватбанк». На депозитних рахунках після смерті матері ще знаходились грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 11155,56 доларів, нараховано процентів 293,55 доларів, термін дії до 08 лютого 2017 року, 3186,14 грн., нараховано процентів 215,21 грн., термін дії до 05 лютого 2017 року. Через деякий час після 20 лютого 2017 року він знову зробив транзакцію за допомогою картки № НОМЕР_2 для перевірки наявності грошових вкладів, але зазначених раніше на них коштів вже не було і рахунки були закриті. З відповіді представника банку ПАТ КБ «Приватбанк» йому стало відомо, що грошові кошти з депозитних рахунків зняла його сестра ОСОБА_3 , яка надала в банк довіреність № від 08 серпня 2016 року на депозитні рахунки, які належали покійній матері ОСОБА_4 , та не повідомила банк про смерть власника депозитних рахунків. Саме в ході розслідування кримінального провадження відповідач надала слідчому довіреність, згідно якої вона має право розпоряджатися рахунками ОСОБА_4 , суд також вважає безпідставними. Оскільки вироку про визнання відповідача винною у крадіжці суду не надано, як і не надано належних та допустимих доказів того, що дійсно були вищевказані грошові кошти на рахунках, оскільки відповіді безпосередньо самого банку цю інформацію не підтвердили, інших належних та допустимих доказів того, що ці гроші дійсно є позивач суду на протязі усього розгляду справи не надав, не зважаючи на той факт, що суд йому все повно сприяв у витребуванні усіх письмових доказів з банку, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, на переконання суду, позивачами обрано невірний спосіб захисту своїх спадкових прав (щодо позовних вимог про Ѕ частки на квартиру).

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири та на Ѕ частину грошових коштів необхідно відмовити.

Відповідно до статті 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в позові понесені судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 141, 259, 264-265, 268, 356 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_5 , ІПН НОМЕР_10 , до ОСОБА_3 , місце проживання якої: АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_11 , про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування на Ѕ частину квартири та на Ѕ частину грошових коштів - відмовити.

Повний текст рішення суду виготовлено 12 червня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, згідно якого процесуальні строки, визначені ст. 354 ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя