Справа № 585/425/20
Номер провадження 2/585/341/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: управління адміністративних послуг Роменської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,третя особа: управління адміністративних послуг Роменської міської ради, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказав, що йому на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . Окрім нього в будинку зареєстрований ОСОБА_2 , але з 2007 року він в будинку не проживає, за вказаною адресою не з`являється, його особистих речей у будинку немає, а отже він відсутній без поважних причин за місцем реєстрації з 1996 року. Вказаний факт підтверджено довідкою квартального комітету, згідно якої ОСОБА_2 фактично 12 років за даною адресою не проживає, будинок і домоволодіння в належному стані не підтримує. Внаслідок реєстрації ОСОБА_2 в належному йому будинку порушено його право на мирне володіння своїм майном.

27 лютого 2020 року суд відкрив провадження у справі і 27 травня 2020 року закінчив підготовче провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, забезпечив участь представника.

Представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та вказані в позовній заяві обґрунтування, просив задоволити. Суду пояснив, що відповідача в будинку немає 12 років і його речей в будинку теж немає. Позивач захворів і перебуває у лікарні, проте справу слід розглядати без його часті, так як він забезпечив явку представника. Різниця у написанні прізвища відповідача « ОСОБА_2 » і « ОСОБА_2 » виникла внаслідок написання прізвищ російською та українською мовою, в довідках то описки і спір можна вирішувати за наявних у справі даних.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 вересня 1999 року.

В довідці про склад сім`ї з місця реєстрації, яка видана 21 жовтня 202019 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 до складу сім`ї /зареєстрованих/ входять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Реєстрація за вказаною адресою ОСОБА_2 підтверджена також інформацією управління адміністративних послуг Роменської міськради від 25 лютого 2020 року, яка надана на запит суду.

В довідці, яка видана 1 листопада 2019 року головою квартального комітету № 11 виконавчого комітету Роменської міськради вказано, що ОСОБА_1 зареєстрований і проживає за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним був зареєстрований його син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_1 , але фактично 12 років за даною адресою не проживає, будинок і домоволодіння в належному стані не підтримує.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 405 ЦК України, на які посилається і позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

З контексту вказаних ч.2 ст. 405 ЦК України вбачається, що при вирішенні спорів на підставі вказаної норми, доказуванню підлягає сукупність обставин, які визначені обов`язковими для її застосування, а саме - відсутності члена сім`ї в житлі понад один рік та те, що така відсутність протягом вказаного строку не викликана поважними причинами. Крім цього, складовою для встановлення відсутності члена сім`ї в житлі понад один рік, має бути відсутність в житлі речей відсутнього члена сім`ї.

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає.

Такий висновок суду склався у зв`язку з тим, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності відповідача у житловому будинку понад один рік без поважних причин, так як жодних даних про причини відсутності відповідача в суду немає.

Крім цього, відсутні належні і допустимі докази на підтвердження відсутності в даному будинку речей відповідача.

Окремо суд вважає необхідним відмітити ту обставину, що в позовній заяві прізвище відповідача вказано ОСОБА_2 , хоча за даними які надані самим позивачем і підтверджені на запит суду, в будинку, про визнання втратившим право користування яким виник спір, зареєстрована особа з прізвищем ОСОБА_2 . Отже відсутній спір з відповідачем, оскільки вказаний у позові відповідач ОСОБА_2 в даному житловому приміщенні не зареєстрований.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: управління адміністративних послуг Роменської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга