Номер провадження 22-ц/804/2121/20
У Х В А Л А

22 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 220/1443/15-ц

Головуючий у 1 інстанції Пономарьов О.П.

Донецький апеляційний суд у складі судді Кочегарової Л.М., розглянув апеляційну скаргу адвоката Панченка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року позовні вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 жовтня 2010 року в сумі 67 963,61 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Панченко С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити пропущений строк на апеляційне оскарження та скасувати рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року. Посилається на те, що строки апеляційного оскарження пропущено у зв`язку з тим, що з рішення суду від 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 ознайомився 06 березня 2020 року під час ознайомлення адвоката з матеріалами справи (а.с. 51-58).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Панченко С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду із зазначенням інших підстав та наявності поважних причин для поновлення строку, сплати судового збору та усунення інших її недоліків.

Одночасно заявнику було роз`яснено наслідки не усунення недоліків апеляційної скарги у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження (п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України), а у разі не усунення інших недоліків апеляційної скарги - повернення скарги (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року адвокат Панченко С.М. отримав 05 червня 2020 року, а ОСОБА_1 - 09 червня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

17 червня 2020 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 щодо усунення недоліків апеляційної скарги. При цьому в заяві щодо інших підстав щодо поновлення строків відповідач зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення на адресу відповідача копії рішення суду першої інстанції, а тому вважає, що несвоєчасне одержання копії повного тексту рішення є поважною причиною пропущення строку апеляційного оскарження.

Розглянувши заяву від 17 червня 2020 року, представлені матеріали та враховуючи викладені обставини, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Панченка С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ст.120 ЦПК України).

За вимогами ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Стаття 126 ЦПК України визначає, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

Відповідно до ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Як вбачається з матеріалів, рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором без номеру від 29 жовтня 2010 року в сумі 67963,61 грн (а.с.51-58).

На вказане рішення суду адвокат Панченко С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 16 травня 2020 року направив поштою апеляційну скаргу (а.с. 51-62).

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, в судове засідання 15 вересня 2015 року учасники справи не з`явилися. ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 43).

14 вересня 2015 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій погодився з позовними вимогами АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та просив розглянути справу без його участі (а.с.44).

16 вересня 2015 року за № 4819 судом першої інстанції було направлено копію рішення на 2-х аркушах по справі № 2/220/528/15 ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 47).

За заявою стягувача 17 лютого 2016 року банку направлено виконавчий лист.

Як вбачається з апеляційних скарг ОСОБА_1 , заявник не посилається на будь-які обставини непереборної сили, які б могли завадити йому оскаржити судове рішення вчасно, а наведені ним підстави для поновлення строку апеляційного оскарження апеляційний суд вважає недоведеними та неповажними.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах Рябих проти Росії (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та Пономарьов проти України (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша та друга статті 55 Конституції України). Відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовим висновком, сформульованим Конституційним Судом України, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Отже, право на апеляційне оскарження судових рішень у контексті положень частин першої, другої статті 55, пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України є складовою права кожної особи на звернення до суду.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі Устименко проти України .

Зокрема, Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі Пономарьов проти України (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).

Отже, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду від 15 вересня 2015 року у травні 2020 року, заявник пропустив строк, проте не наводить поважних причин його пропуску, не наводить причин не обізнаності про наявність оскаржуваного рішення протягом 5 років, що може призвести до порушення принципу правової визначеності, яка є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та передбачає повагу до принципу (res judicata) - принципу остаточності рішення суду.

Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Таким чином, ОСОБА_1 мав здійснювати розумні кроки щодо виконання обов`язків по захисту своїх інтересів у суді протягом розгляду справи, про яку йому було відомо, та бути обізнаним про її рух.

На підставі вищевикладеного, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Панченка С.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року слід відмовити на підставі ч. 2 ст. 358 ЦПК України - у зв`язку з відсутністю поважних причин для поновлення строку на оскарження рішення.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою адвоката Панченка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя Л.М. Кочегарова