Справа № 183/5514/19
№ 2/183/1196/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та інфляційної складової,-
06 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та інфляційної складової.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 09 червня 2017 року відповідно до наказу № 73-к від 08 червня 2017 року, її було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» на посаду касира на території АЗС № 1, що розташована по вул . Шосейна, 1 в с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області , з окладом 380,00 грн. за добу.
В період з березня 2019 року по червень 2019 року відповідачем їй не виплачувалася в повному обсязі заробітна плата.
Позивач зазначила, що 07 червня 2019 року вона звільнилася з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ (за згодою сторін), але, при звільненні з роботи їй не була виплачена заробітна плата, заборгованість якої складає 11 364,29 грн. та до теперішнього часу розрахунок з нею не проведений.
В зв`язку з наведеним, з урахуванням збільшених позовних вимог від 17.04.2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпПУкраїни, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 16 611,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2019 року по 06.09.2019 року включно в сумі 15 106,17 грн. та інфляційну складову в сумі 375,49 грн.
Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року відкрите провадження у справі.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника позивача від 05 травня 2020 року, остання просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити вимоги.
Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомленийпро місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» з 09 червня 2017 року (наказ № 73-к від 08.06.2017 року) та 07 червня 2019 була звільнена з займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу № 111-К від 07.06.2019 року, що підтверджується відомостями, занесеними до трудової книжки серія НОМЕР_3 від 25.10.2006 року.
Положеннями статті 21 КЗпП України встановлено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: угода сторін.
Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Судом встановлено, що при звільненні, з ОСОБА_1 не був проведений розрахунок по заробітній платі, заборгованість станом на 06вересня 2019 року становила 11 364,29 грн., що підтверджується розрахунковим листком за травень 2019 року.
В той же час, при визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги Індивідуальні відомості з Пенсійного фонду України про застраховану особу від 11.03.2020 року (Форма ОК-5), відповідно до яких ОСОБА_1 нарахована відповідачем заробітна плата (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) за:
-березень в розмірі 5401,78 грн.;
-квітень в розмірі 5926,69 грн.;
-травень в розмірі 5389,67 грн.;
-червень в розмірі 5496,32 грн., а всього - 22 214,46 грн.
При цьому, з виписки особового рахунку зарплатної картки позивача ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 31.07.2019 року вбачається, що були здійсненні зарахування заробітної плати, а саме:
-19.03.2019 року в розмірі 1545,60 грн.;
-01.04.2019 року в розмірі 2351,15 грн.;
-27.05.2019 року в розмірі 1706,29 грн., а всього - 5603,04 грн.
В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні в розмірі 16 611,42 грн. підлягають задоволенню, зазначена сума повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача.
Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу виплат в день звільнення.
Так, відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року - при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.
Згідно з п. 5 розділу IV цього Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі № 365/470/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до п. 6 ч. 5Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Як доказ нарахованої, але не сплаченої станом на дату звільнення суми заборгованості по заробітній платі, позивачем надано копії розрахункових листків, які суд приймає в якості належного доказу, оскільки розрахунково-платіжна відомість працівника (розрахунковий листок) є одним із первинних бухгалтерських документів, визначених наказом Державного комітету статистики України від 05 грудня 2008 року № 489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», поряд з табелем обліку використання робочого часу та розрахунково-платіжною відомістю (зведеною).
Отже, суд, обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, бере до уваги розрахункові листки за квітень-травень 2019, згідно яких нарахована заробітна плата ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, що передували звільненню складає 12 478,92 грн., з яких: нарахована заробітна плата (без утримання податків й інших обов`язкових платежів) за квітень 2019 року - 7089,25 грн., за травень 2019 року - 5389,67 грн. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів в квітні 2019 року - 9 днів, в травні 2019 року - 10 днів.
З урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, середньоденний заробіток позивача становить 656,79 грн. (7089,25 грн. + 5389,67 грн. / (9 днів +10 днів).
В той же час, відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У відповідності з вимогами ст. 117 КЗпП України,підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак судом здійснюється розрахунок, враховуючи вимоги ст. 13 ЦПК України, а саме в межах заявлених позивачем вимог.
Відповідно до розрахунків здійснених позивачем в позовній заяві, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2019 року по 06.09.2019 року включно становить 15 106,17 грн. з розрахунку: 23 робочих дні (червень 2019 рік 6 робочих днів + липень 2019 року 7 робочих днів + серпень 8 робочих дні + вересень 2019 рік 2 робочих дня) х 656,79 грн. (середньоденна заробітна плата позивача), в такому разі саме ця сума підлягає стягненню.
Крім того, відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.
Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.
У ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характерувідповідно до положень ч. 1 ст. 2 цього Законує об`єктом індексації грошових доходів населення.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.
У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться), відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21лютого 2001року №159 (постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №363/1606/17).
Пункт 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159 від 21 лютого 2001 року, передбачає, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих ціну місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Конституційний Суд України у справі № 9-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.
З поданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд та який не спростований відповідачем вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 375,49 гривень.
Аналізуючи вищевикладене та беручи до уваги всі встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Як зазначалося вище, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з чим, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у розмірі 768,40 грн.
На підставі викладено та керуючись ст. ст. ст.ст.116,117 КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 274, 276, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та інфляційної складової - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі на день звільнення, яка виникла з березня 2019 року по червень 2019 року в розмірі 16 611,42 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника за період з 07 червня 2019 року по 06 вересня 2019 року включно в розмірі 15 106,17 грн. та інфляційну складову за період з березня 2019 року по червень 2019 року в розмірі 375,49 грн., а всього - 32 093,08 грн. (тридцять дві тисячі дев`яносто три грн. 08 коп.).
Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖАЗ ОЙЛ» на користь держави судові витрати в сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.).
Допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Учасники справи:
- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 05 травня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький