Номер провадження 22-ц/804/1779/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Космачевської Т.В., Никифоряка Л.П.,

за участю:

секретаря судового засідання Цимбала Д.А.,

представника позивача адвоката Трун О.В.,

представника відповідача адвоката Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області в режимі відеоко-нференції з Краматорським міським судом Донецької області та Добропільським міськрайон-ним судом Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/20299/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист майнових прав, з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року (суддя першої інстанції Лутай А.М.),

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Краматорського міського суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», який обґрунтований тим, що за місцем її проживання у відділенні ТВБВ №10004/01 Донецького обласного управління АТ «Ощадбанку», відповідача у справі, було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 на її ім`я, на який перераховувались аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

На даний час на рахунку приблизно 47 000 грн. У зв`язку з проведенням антитерористич-ної операції на території частини Донецької області, вона виїхала за межі України та територію Російської Федерації, де у 2017 році отримала громадянство цієї країни. На даний час строк дії картки закінчився, та 09 серпня 2018 року працівники відділення відповідача у м. Білозерське відмовилися видати їй кошти з карткового рахунку № НОМЕР_1 та відмовилися прийма-ти будь-які заяви з приводу отримання цих коштів. Вказує, що під час звернення до Обласного відділення АТ «Ощадбанк`у м. Краматорську отримала роз`яснення, що нову картку, а також кошти, які наявні на картковому рахунку № НОМЕР_1 вона може отримати лише після встановлення юридичного факту, що вона - ОСОБА_1 , в минулому громадянка України, на даний час як громадянка НОМЕР_2 є однією й тією ж особою.

У зв`язку з цим 01 жовтня 2018 року вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Однак ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року їй було відмовлено у відкритті провадження у спра-ві, а постановою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 року вищевказану ухвалу суду від 02 жовтня 2018 року залишено без змін та зазначено, що в даному випадку йде мова про захист її майнових прав, які порушуються ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Донецького обласного управління.

Зазначила, що відмовляючи їй у наданні коштів, відповідач посилався на те, що надання нею паспорту громадянина РФ створило перешкоди для ідентифікації та верифікації клієнта. Однак, перелік ідентифікаційних даних для встановлення клієнта передбачено ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» і дана норма Закону не містить вимоги про встановлення вищевказаних юридичних фактів, а також така вимога не передбачена і Інструкцією про порядок відкриття, використання і закрит-тя рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою правління Націо-нального банку України від 12 листопада 2003 року № 492. Вважає, що відповідачем незаконно позбавлено її права на розпорядження її грошовими коштами.

Просила розірвати договір про обслуговування карткового рахунку № НОМЕР_1 , ві-дкритого у відділенні ТВБВ №10004/01 ДОУ АТ «Ощадбанк», укладений між нею та ПАТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії ДОУ ПАТ «Державний ощадний банк Украї-ни»; зобов`язати відповідача виплатити їй через касу банку залишок коштів по вказаному карт-ковому рахунку.

03 березня 2020 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Розірвано договір № 2317834 «Про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та на-дання платіжної картки», укладений 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк Украї-ни».

Зобов`язано Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виплатити позивачу через касу банку залишок коштів на банківському рахунку № НОМЕР_3 (колишній рахунок № НОМЕР_1 ).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 409 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду відповідач АТ «Ощадбанк» в апеляційній скарзі, поси-лаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріа-льного права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги законодавства та Договору, що підставою для розірвання Договору є подання та підписання відповідної заяви позивачем про закриття рахун-ку. Факт подання та підписання такої заяви позивачем не встановлений судом під час розгляду справи на підставі належних та допустимих доказів.

Крім того, незважаючи на ту обставину, що позивачем до позовної заяви додано копію пас-порта громадянина України серії НОМЕР_4 № НОМЕР_5 , в якому міститься штамп органу міграційної служби Російської Федерації про реєстрацію місця проживання та дозвіл на тимчасове прожи-вання ОСОБА_1 , та копію паспорта громадянина Російської Федерації, виданого органом міграційної служби Російської Федерації 16 серпня 2017 року і позивач набула громадянство іноземної держави, в порушення п. 7.16 Інструкції № 492, яким визначено, що фізична особа-резидент, яка виїжджає/виїхала на постійне місце проживання за кордон і набуває статусу нере-зидента, закриває поточні рахунки в національній та іноземній валютах, які були раніше відк-риті їй як резиденту, і відкриває рахунки як фізична особа-нерезидент, залишок коштів з рахун-ку фізичної особи-резидента перераховується на рахунок цієї фізичної особи, відкритий як не-резиденту, судом першої інстанції зобов`язано Банк здійснити виплату коштів з рахунку, який був відкритий позивачу, як громадянину України, до виїзду на постійне місце проживання за кордон та набуття громадянства іноземної держави.

З огляду на оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, зокрема наявність в ньому штампів орга-ну міграційної служби іноземної держави, що в свою чергу є однією з підстав визнання паспорту недійсним, та наявність паспорта громадянина Російської Федерації, слідує висновок про неможливість виконання Банком під час видачі готівки у даному випадку вимог Інструкції про ведення касових операцій банками України щодо верифікації клієнта та перевірки належ-ності пред`явленого документа отримувача на підставі паспорта громадянина України, який містить відмітки та записи вчинені органом іноземної держави та паспорта громадянина Російської Федерації, внаслідок невідповідності даних цього документу ідентифікаційним да-ним позивача, зазначеним в Договорі.

Оскаржуване рішення суду обґрунтовується висновком суду про те, що в судовому засі-данні встановлено, що 09 серпня 2018 року позивач зверталася до Банку з приводу закриття рахунку і виплати їй грошових коштів та надала необхідні для цього документи. Однак вказані обставини не доведені належними доказами та спростовуються тими доказами, які були дослі-джені під час розгляду справи. За відсутності доказів подання позивачем 09 серпня 2018 року заяви, визначеної п. 20.1 та 20.5 Інструкції № 492 і положеннями Договору, заяви про закриття рахунку, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначив про встановлення обставини подання позивачем документів необхідних для закриття рахунку.

Заявник наголошує, що з вищенаведених підстав, оскаржуване рішення не відповідає вимо-гам процесуального закону, що вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуаль-ного права при його ухваленні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість по-силання відповідача на підпункт 7.16 Інструкції «Про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів». Зазначає, що дана норма невірно тлумачиться відповідачем, оскільки вона регулює відносини щодо фізичної особи-резидента, яка набула статусу фізичної особи-нерезидента і бажає далі використовувати поточний рахунок. Дана норма не встановлює спеціального порядку закриття рахунків, а засто-совується загальний порядок, який визначається п. 20 вказаної Інструкції. Посилання відпові-дача на не проходження позивачем процедури верифікації також вважає необґрунтованими, оскільки перевірка належності пред`явленого документа відповідно до підпункту 3 п. 143 «Ін-струкції про ведення касових операцій банками в Україні» не є процедурою верифікації в розу-мінні Закону України «Про протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищен-ня». Підстави проведення верифікації, визначені в ч. 3 ст. 9 Закону України «Про протидію ле-галізації (відмиванню доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фі-нансуванню розповсюдження зброї масового знищення» були відсутні. Підсумовуючи зазначи-ла, що обставини встановлені судом першої інстанції були доведені наданими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники спра-ви посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 17 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 отримала15 травня 2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про отримання поштового відправлення (а.с. 142).

Про причини неявки позивач ОСОБА_1 у судове засідання 17 червня 2020 року не по-відомила і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вона не з`явилася у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, явка якої у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача адвокат Павленко Л.М. у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмови-ти у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційного суду проти апеляцій-ної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа-ми, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обста-вин, непорушності права власності особи, дійшов висновку, що у відповідача були відсутні підстави для відмови позивачу у закритті банківського рахунку та виплаті залишку грошових коштів на рахунку, оскільки як встановлено в судовому засіданні 09 серпня 2018 року позивач особисто звернулася до відповідача з приводу закриття рахунку і виплати їй грошових коштів та подала необхідні для цього документи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволен-ню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 09 жовтня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір № 2317834 «Про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки», відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та надано платіжну картку (а.с. 29-30).

Відповідно п. 4.1 вказаного Договору цей Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків, встановлених Договором, Тарифами та закриття Рахунку. Клієнт має право в будь-який момент дії Договору ініціювати розірвання цього Договору шляхом звернення до Банку з заявою про закриття рахунку та припинення дії Картки, за умови здійснення розрахунків з Банком в повному обсязі.

Згідно виписки по поточному рахунку № НОМЕР_1 залишок грошових коштів на рахунку становить 47 780 грн. 87 коп. (а.с. 56).

Звертаючись до суду з даним позовом, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначила, що 09 серпня 2018 року вона звернулася до відділення відповідача у м. Білозерську з приводу закриття рахунку та виплати їй залишку коштів. При цьому до відома робітників банку вона довела інформацію про те, що у 2017 році отримала громадянства РФ.

Працівники вказаного відділення відмовилися видати їй кошти та приймати від неї будь-які заяви.

Позивач була змушена звернутися в обласне відділення банку, де їй роз`яснили, що нову картку, а також кошти наявні на рахунку вона може отримати лише після встановлення факту, що ОСОБА_1 , в минулому громадянка України, та ОСОБА_1 - громадянка Російської Федерації є однією і тією ж особою та належності карткового рахунку № НОМЕР_1 у відділенні ТВБВ № 10004/01 Донецького обласного управління АТ «Оща-дбанк» ОСОБА_1 громадянці Російської Федерації.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2018 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 22 листопада 2018 рок, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про встановлення факту, що має юридичне значення, роз`яснено заявнику право на звернення до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження (а.с. 7-8).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору на обслуговування карткового рахунку та виплаті їй через касу банку залишок коштів по картковому рахунку, суд першої інстанції наголосив на непорушності права власності особи, дійшов висновку, що у від-повідача були відсутні підстави для відмови позивачу у закритті банківського рахунку та ви-платі залишку грошових коштів.

Проте погодитися з цим рішенням суду не можна, оскільки право власності позивачки на кошти, що перебувають на її картковому рахунку відповідачем не заперечується.

Із позовної заяви вбачається, що 09.08.2018 року позивачка звернулося до відділення АТ «Ощадбанк» в м. Білозерське з вимогою видати кошти з належного їй карткового рахунку № НОМЕР_1 , при цьому надала свій паспорт громадянки України с відміткою федеральної міграційної служби РФ про зареєстроване місце проживання у Ханти-Мансійському автоном-ному окрузі, а також надала паспорт громадянки РФ, оформленого на її ім`я.

На звернення позивачки працівники зазначеного відділенні АТ «Ощадбанк» відмовилися надати їй кошти з належного їй карткового рахунку та відмовилися прийняти будь-які заяви з приводу отримання належних позивачу коштів, через що в цей же день вона була змушена звернутися до обласного відділення в м. Краматорську, де отримала роз`яснення, що кошти зможе получити тільки після встановлення юридичного факту, що ОСОБА_1 , в минулому громадянка України, та ОСОБА_1 громадянка РФ, є однією і тією ж особою.

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення вказаного юридично-го факту ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 02.10.2018 року було відмовле-но, а постановою Донецького апеляційного суду від 22.11.2018 року це судове рішення залише-но без змін.

Розглядаючи цей спір по суті, апеляційний суд відзначає, що у порушення вимог ч. 1 ст. 1075 ЦК України ОСОБА_1 з заявою про розірвання договору банківського рахунка до від-повідача не зверталась.

Відповідно офіційної відповіді від банка позивач також не отримувала, з огляду на що апеляційний суд позбавлений можливості дати оцінку діям відповідача, хоча звернення позива-чки до суду з заявою про встановлення юридичного факту опосередковано підтверджують ту обставину, що позивачка мала намір виконати рекомендації, надані працівниками відповідача.

На момент звернення до банку з вимогою виплатити кошти з належного їй банківського рахунку, позивачка, як громадянка РФ, мала статус фізичної особа нерезидента.

Правовідносини, що виникали під час відкриття банками, їх відокремленими підрозділа-ми, які здійснюють банківську діяльність від імені банку, зокрема рахунків умовного зберіган-ня (ескроу) у національній та іноземних валютах суб`єктам господарювання, фізичним особам - резидентам та нерезидентам-інвесторам, на час виникнення спірних правовідносин регулюва-лися «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492.

Пунктом 7 вказаної Інструкції регламентувалося використання коштів за поточними ра-хунками фізичних осіб.

Так, відповідно до п.п. 7.16. Інструкції фізична особа - резидент, яка виїжджає/виїхала на постійне місце проживання за кордон (до паспорта громадянина України / паспорта громадяни-на України для виїзду за кордон унесені відомості шляхом проставлення штампа / унесення ін-формації до безконтактного електронного носія про оформлення виїзду за кордон на постійне проживання) і набуває/набула статусу нерезидента, закриває поточні рахунки в національній та іноземних валютах, які були раніше відкриті їй як резиденту, і відкриває рахунки як фізична особа - нерезидент. Залишок коштів з рахунку фізичної особи - резидента перераховується на рахунок цієї фізичної особи, відкритий як нерезиденту.

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 1075 ЦК України за-лишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Тобто, у відповідності до наведеного, обов`язковою передумовою для видачі залишку кош-тів клієнту, що отримав статус нерезидента, з рахунку, відкритого як фізичній особі резиден-ту, є відкриття на цю особу нового рахунку як нерезеденту.

Саме в такий спосіб банк мав вирішити спірну ситуацію.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основополож-них свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, перед-бачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що посилання позивача на ті обставини, що під час її звернення до відділення відповідача з приводу розірвання Договору та отримання належних їй коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 працівники відді-лення відмовилися приймати від неї будь-які заяви, свідчать про порушення прав позивача як споживача банківських послуг.

Разом з тим позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору про обслуговування карткового рахунку та зобов`язання відповідача виплатити їй через касу банку залишок коштів з карткового рахунку не можуть бути задоволені, оскільки позивачем як фізичною особою не резидентом не було дотримано процедури закриття карткового рахунку, відкритого як фізич-ній особі - резиденту.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рі-шення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни су-дового рішення.

З огляду на зазначене, апеляційний суд ухвалює скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасу-вав рішення суду першої інстанції, має бути вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи як у суді першої інстанції, так і понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання позовної заяви позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп. (а.с. 14, 32-а), які відшкодуванню позивачу не підлягають.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги відповідача АТ «Державний ощадний банк України» судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 2114 грн. 40 коп. підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи, сторонами не надані.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задо-вольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 березня 2020 року ска-сувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Держав-ний ощадний банк України» про захист майнових прав відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: Т.В. Космачевська

Л.П. Никифоряк