КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи №760/2307/17
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/255/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді- доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Коцюрби О.П

при секретарі Кемському В.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника КП «Київський метрополітен» -Корнієнко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Українця В.В.,

по цивільній справі №760/2307/17 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київський метрополітен» про відшкодування майнової і моральної шкоди.

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до КП «Київський метрополітен», в якому просила стягнути з відповідача на свою користь майнову та моральну шкоду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30.01.2014 року на ескалаторі станції Київського метрополітену «Арсенальна» стався нещасний випадок, за якого жінка, що стояла попереду не втримала рівноваги та впала на неї, в результаті чого остання отримала травму у вигляді перелому правового коліна та гомілкової кістки. Вказаний нещасний випадок за твердженням позивача був спричинений нерівномірним рухом ескалаторних східців, а тому відповідальною особою за заподіяння шкоди в даному випадку вважала КП «Київський метрополітен».

У результаті отриманої травми вона понесла збитки на лікування, а також потребує витрат на проведення протезування правого колінного суглобу, у зв'язку з чим просила стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 32 570,83 грн.

Крім того, зазначала, що подія вплинула на її усталений спосіб життя, спричинила постійні переживання та моральні страждання, розмір яких ОСОБА_1 оцінювала в 117 429,17 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вказуючи на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем було надано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач не погоджувався з твердженнями викладеними в апеляційній скарзі, вважав вимоги апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими та такими що не відповідають дійсним обставинам справи. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, в результаті якого позивач отримала травму, стався не з вини КП «Київський метрополітен», оскільки несправність ескалатора не підтверджена належними та допустимими доказами, а унаслідок необережності пасажирки ОСОБА_5 .

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що 30 січня 2014 року ОСОБА_1 підіймалась по ескалатору на станції Київського метрополітену «Арсенальна». Інша пасажирка, що стояла попереду неї, - ОСОБА_5 не втримала рівноваги та впала на позивача. У результаті цього ОСОБА_1 отримала травму у вигляді переломів правого коліна і гомілкової кістки.

ОСОБА_1 було госпіталізовано до ортопедо-травматологічного центру Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», де остання знаходилась на лікуванні до 07 жовтня 2014 року, також, повторно проходила лікування у період з 09 грудня 2015 року по 16 грудня 2015 року (а.с.4,5).

Як наслідок довгострокового лікування ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності довічно (а.с. 7).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх елементів складу правопорушення: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою, а такожвини.

Відшкодування шкоди можливе, коли це передбачено законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в силу положень ст.ст. 12-13, 81 ЦПК України зобов`язана довести факт завдання шкоди за участі КП «Київський метрополітен», а також її розмір.

В свою чергу, відповідач повинен довести, що шкоди було завдано не з його вини.

З письмових пояснень ОСОБА_1 , прийнятих 30 січня 2014 року інспектором ОСОБА_6 , вбачається, що при підйомі на другому ескалаторі її знайома не втрималась та впала на неї, після чого вона також не втримала рівновагу та впала, отримавши вивих ноги. Працівниками метрополітену було викликано швидку медичну допомогу. При цьому ОСОБА_1 зазначала, що претензій до працівників метрополітену та працівника міліції вона не має (а.с. 42).

Також, у матеріалах справи міститься доповідна записка чергової по станції ОСОБА_7 від 30 січня 2014 року, яка містить письмові пояснення ОСОБА_5 , з яких вбачається, що вона перебувала на станції «Арсенальна» на ескалаторі, не втрималась та впала. Під час падіння зачепила жінку, що знаходилась позаду неї (а.с. 43, 82).

За актом службового розслідування нещасного випадку з пасажирами метрополітену від 31 січня 2014 року, вбачається, що причиною нещасного випадку є особиста необережність ОСОБА_5 , яка оступилась, втратила рівновагу та впала на ОСОБА_1 (а.с. 40).

Згідно наданого акту № 25/1 від 30 січня 2014 року, складеного комісією ескалаторної служби, вбачається, що ескалатор знаходиться в технічно справному стані і відповідав «Правилам устройств и безопасной експлуатации эскалаторов». Також, в акті вказувалося про те, що ОСОБА_1 претензій до працівників метрополітену не має (а.с. 41).

Допитані в суді першої інстанції свідки показали, що ескалаторна станції «Арсенальна» в день настання нещасного випадкубув оглянутий та технічних порушень в його роботі виявлено не було. Ескалатор зупинили пасажири вже після падіння на позивача іншої пасажирки. Претензій до роботи ескалатора або до працівників метрополітену в день нещасного випадку позивачка не мала.

Таким чином, враховуючи доведеність факту того, що відповідальною за заподіяну позивачці шкоду особою не є КП «Київський метрополітен», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду про те, що нещасний випадок стався в результаті необережності пасажирки ОСОБА_5 в той час як причина нещасного випадку повинна встановлюватися комісією районної державної адміністрації на підставі «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру», затвердженого Постановою КМУ №270 від 22.03.2001 року, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи

Так, зазначений Порядок є загальним нормативно-правовим актом, який, у тому числі, встановлює порядок розслідування причин нещасних випадків невиробничого характеру.

Згідно п. 9 Порядку районна держадміністрація (виконавчий орган міської,

районної у місті ради) протягом доби з часу надходження від лікувально-профілактичного закладу повідомлення про нещасний випадок приймає рішення щодо утворення комісії з розслідування нещасного випадку у складі не менш як трьох осіб.

Тобто, обов`язок повідомлення ВО КМР про нещасний випадок покладено саме на лікувально-профілактичний заклад (в даному випадку на Комунальний заклад Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня»), а не на підприємство, на території якого стався нещасний випадок, тобто відповідача.

З матеріалів справи не слідує, що інформація про нещасний випадок була доведена до відома ВО КМР, з огляду на що комісія з розслідування нещасного випадку створена не була.

Посилання позивача на те, що відповідач взяв на себе функції райдержадміністрації у розслідуванні нещасного випадку є необґрунтованими та не підтвердженими.

Виходячи з того, що «Київський метрополітен» в обов`язковому порядку здійснює облік та аналіз всіх нещасних випадків, що трапилися з пасажирами внаслідок отримання ними травм на ескалаторах.

Порядок оперативного розслідування та обліку нещасних випадків з пасажирами в Київському метрополітені визначений Інструкцією № 17-1/н від 03.11.2005 року, затвердженою наказом по КП «Київський метрополітен» від 08.11.2005 року за №488-Н,.

Відповідно до п.1.2 Інструкції службовому розслідуванню підлягають нещасні випадки з пасажирами, що сталися в результаті падіння на ескалаторах.

Таким чином зазначена Інструкція є нормативним документом, прийнятим на підприємстві з метою проведення службових розслідувань нещасних випадків з пасажирами, та є обов`язковою для виконання працівниками відповідача.

За таких обставин, акт службового розслідування нещасного випадку з пасажирами метрополітену від 31 січня 2014 року, складений комісією КП «Київський метрополітен», слід вважати належним та допустимим доказом на предмет оцінки обставин нещасного випадку, що стався з позивачем. При цьому, слід зазначити, що при складенні вказаного акту приймалися до уваги в тому числі особисті пояснення ОСОБА_1 , яка не мала претензій до роботи ескалатора та працівників метрополітену.

18 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась з листом до КП «Київський метрополітен» зі скаргою на дії підприємства та вимогою про відшкодування майнової та моральної шкоди, у задоволенні якої відповідачем відмовлено листом від 01 листопада 2016 року.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню його власником, тобто відповідачем, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, шкода в даному випадку була завдана не джерелом підвищеної небезпеки, оскільки не була пов`язана з будь-якими порушеннями в роботі ескалатора, абула викликана виключно особистою необережністю ОСОБА_5 , яка оступилась, втратила рівновагу та впала на ОСОБА_1 .

За таких обставин, у КП «Київський метрополітен» не виникає обов`язку по відшкодуванню майнової шкоди на підставі ст. 1166 та ст.1187 ЦК України.

Враховуючи, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження вимоги позивача в частині відшкодування майнової шкоди, то не підлягають до задоволення і вимоги про стягнення моральної шкоди як такі, що є похідними.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381 -384, 387, ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року

Суддя - доповідач:

Судді: