КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 361/48/20 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4676/2020Головуючий у суді першої інстанції - Селезньова Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 282 951,86 грн. (а.с. 2-4).

Також разом із позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на приміщення лабораторії площею 163 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивував тим, що одночасно із заявою про забезпечення позову, заявником подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги ДП «УВНЛІ», засновником якого є ОСОБА_2 ; станом на момент звернення до суду позика не повернута, відповідач взагалі заперечує факт укладення спірного договору. Оскільки, є підстави вважати, що приватизований об`єкт, власником якого є відповідач, може бути надалі відчужений, що унеможливить або суттєво ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позову, тому вважає, що вжиття заходів такого забезпечення буде ефективним захистом його порушених прав. (а.с. 32-33).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.01.2020 у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с. 38-39).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом накладання арешту на приміщення лабораторії площею 163 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106.

Зазначає, що судом першої інстанції прийшов помилкового висновку, що майно, на яке заявник просив накласти арешт, фактично є виробництвом, а тому накладання на нього арешту було б необґрунтованим втручанням чи обмеженням діяльності (а.с. 50-52).

18.02.2020 від представника відповідача - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що накладення арешту на об`єкт нерухомого майна приведе до неможливості проведення повноцінної реорганізації ДП УВНЛІ відповідно до умов договору купівлі - продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019 і, відповідно, до неможливості виконання відповідачем умов приватизації, що є підставою для розірвання договору купівлі-продажу об`єкту державної власності № 08/19 від 25.06.2019 та накладання органом приватизації на відповідача штрафів, стягнення збитків та неповернення суми договору, що в кілька разів перевищує заявлену за цим позовом суму.

В судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити з викладених в ній підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , в судовому засіданні, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не вмотивував необхідності застосування заходу забезпечення, а самого того факту, що відповідач боргу не визнає, не достатньо для того, щоб зробити висновок, що рішення суду у разі задоволення позову не зможе бути виконаним без застосування вказаного заявником заходу забезпечення, або буде вкрай ускладненим, а також із того, що суд не визначив співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, і крім того, прийшов помилкового висновку, що майно, на яке заявник просив накласти арешт, фактично є виробництвом, тому накладання на нього арешту було б необґрунтованим втручанням чи обмеженням діяльності.

Але погодитись з такими висновками не можливо з огляду на наступне.

В статті 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦК України злиття, приєднання, поділ та перетворення юридичної особи здійснюються за рішенням його учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, а у випадках, передбачених законом, - за рішенням суду або відповідних органів державної влади.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов`язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію, що й було зроблено ОСОБА_2 та відображено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 107 ЦК України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, припинення або дострокового виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦУК України управління товариством здійснюють його органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу.

Частиною 3 статті 65 ГК України передбачено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства.

Відповідно до ч. 6 ст. 73 ГК України органом управління державного унітарного підприємства є керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2019 відповідач, як фізична особа, придбав у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області об`єкт приватизації: єдиний майновий комплекс ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» - приміщення лабораторії площею 163 кв.м.

За умовами Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019, об`єкт приватизації включав в себе всі його активи і пасиви. Так, крім нерухомого майна - приміщення лабораторії площею 163 кв. м до відповідача перейшли й інші поточні зобов`язання - кредиторська заборгованість в сумі 261 000,00 грн.

Пунктом 1.1 договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ОСОБА_2 , передбачено, що продавець передає у власність покупцю об`єкт державної власності, склад якого визначений в абзаці 3 цього пункту, а покупець зобов`язаний прийняти об`єкт приватизації, сплатити ціну його продажу і виконати визначені в цьому договорі зобов`язання.

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.12.2019 приміщення лабораторії знаходиться у приватній власності ОСОБА_2 (а.с. 34).

Відповідно до п. 5.1.4. Договору купівлі-продажу об`єкта державної власності № 08/19 від 25.06.2019, відповідач є правонаступником всіх прав та обов`язків ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики».

06.09.2019 позивачем до відповідача, як до правонаступника всіх прав та обов`язків, була надіслана вимога про повернення грошових коштів в сумі 279 000,00 грн., які були отримані ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» в період з 2011 року по 2017 рік, однак відповіді на подану вимогу в зазначений термін відповідач не надав, гроші не повернув, в зв`язку з чим, 05.12.2019 позивач повідомив відповідача про звернення до суду за захистом своїх прав.

13.12.2019 відповідач надав відповідь, в якій повідомив, що надіслані будь-які документи ним до уваги не приймаються, з тих підстав, що ним не було укладено зі позивачем ніяких договорів та зазначив, що кваліфікує такі дії відповідно до ст. 189 КК України. Також, відповідачем 25.10.2019 розпочато процедуру ліквідації ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики» з кінцевим терміном завершення - 26.12.2019.

Порядок дій ліквідаційної комісії або ліквідатора визначений ст. 105 ЦК України. Частиною 6 цієї статті визначено, що кожна окрема вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше тридцяти днів з дня отримання юридичною особою, що припиняється, відповідної вимоги кредитора.

Отже, рішення щодо вимоги кредитора, що передбачено ст. 105 ЦК України головою комісії з припинення або ліквідатором не приймалося, а термін ліквідації ДП «Українська виробничо - наукова лабораторія імуногенетики» завершився 26.12.2019 Тож, з 06.09.2019 до 26.12.2019 рішення щодо поданої вимоги прийнято не було.

Таким чином, позивач вважає, що після ліквідації ДП «Українська виробничо-наукова лабораторія імуногенетики», засновником після приватизації якого є відповідач, питання щодо існування наявної кредиторської заборгованості може бути анульовано шляхом фальсифікації, оскільки, відповідач, як фізична особа, буде мати придбаний об`єкт приватизації - приміщення лабораторії, без обтяжень зобов`язаннями.

За таких обставин, позивачем вмотивовано необхідність застосування заходу забезпечення, оскільки є підстави вважати, що рішення суду у разі задоволення позову не зможе бути виконаним без застосування вказаного заходу забезпечення або буде вкрай ускладненим, а тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 січня 2020 року про відмову в забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Накласти арешт на приміщення лабораторії площею 163 кв. м, що розташоване в АДРЕСА_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106, власником якого є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 23 червня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк