Р І Ш Е Н Н Я№ 127/31953/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2020 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гущі Я.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и в :

26.11.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, в якій просила встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з осені 2015 р.; визнати будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1000 га., кадастровий номер: :03:025:0150, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В позовній заяві зазначено, що з осені 2015 року сторони проживають як чоловік та жінка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, пов`язані спільним побутом, ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки. З двох років виховують дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу підтверджується актом від 01.04.2019, посвідченим головою правління ОСББ «Келецька 130А», відповідно до якого відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 без реєстрації, а також показаннями свідків (сусідів та друзів родини).

На початку 2017 року відповідачем за спільні з позивачем кошти було придбано будинок та земельну ділянку. Відповідно до свідоцтв №513 та №514, виданих 11.02.2017 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Подолян О.О., на підставі акту про проведенні електронні торги від 09.02.2017, затвердженого начальником Замостянського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Совик Р.С., відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 03.02.2017 року №233152 по лоту №192711, який складено ДП «Сетам», ОСОБА_2 належить право власності на майно, що складається з житлового будинку з надвірними побудовами під АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м., та земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:025:0150, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яке він придбав за 400465, 00 грн.

Наведене вище нерухоме майно, як стверджує позивач, зареєстроване за відповідачем, який не визнає права позивача на будь-яку частку у ньому, що призводить до непорозумінь з приводу розпорядження власністю.

З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

18.12.2019 р. у даній справі відкрито провадження. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Гуща Я.В. позов підтримала в у повному обсязі, просила суд його задовільнити, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 визнав позов у повному обсязі, пояснив суду, що дійсно з позивачем ОСОБА_1 проживають разом з осені 2015 року, як чоловік та дружина, ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки, пов`язані спільним побутом, він піклується про дітей позивача від першого шлюбу. В іншому шлюбі не перебуває.

Половину коштів на придбання майна, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами під номером сорок ( АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м, а також земельної ділянки площею 0,1000 га., кадастровий номер :03:025:0150, що розташована по зазначеній вище адресі та надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд надала відповідач, а тому він визнає, що це майно є спільною сумісною власністю.

Свідок ОСОБА_5 (сусід сторін) суду повідомив, що проживає у квартирі поруч зі квартирою позивача, на одній сходовій клітині. Відповідач проживає з позивачем в квартирі АДРЕСА_3 , 5-6 років. Він неодноразово був у них в дома та може підтвердити, що вони проживають, як сім`я, відповідач піклується про дітей, вони називають його батьком, ведуть спільне господарство.

Свідок ОСОБА_6 (сусідом сторін) повідомив суду, що відповідач проживає з відповідачем з 2015 року. Відповідача ОСОБА_2 знає, як чоловіка позивача ОСОБА_1 , оскільки вони разом проживають, як чоловік та дружина з дітьми, повноцінною сім`єю. Відповідач кожного ранку проводить дітей у школу, діти називають його батьком.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_7 , відповідача ОСОБА_2 , показання свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.02.2017, приватним нотаріусом Подоляном О.О., на підставі акту про проведені електронні торги від «09» лютого 2017 року, затвердженого начальником Замостянського ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Совик Р.С. від 09.02.2017 року, відповідно до протоколу про проведенні електронні торги від 03.02.2017 року №233152 по лоту №192711, який складено ДП "Сетам", посвідчено, що ОСОБА_2 , громадянину України, належить на праві власності майно, що складається з житлового будинку з надвірними побудовами під номером сорок ( АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м, яке придбане ОСОБА_2 та видано свідоцтво, яке зареєстровано в реєстрі № 513 (а.с. 10).

У зазначеному вище свідоцтві вказано, що воно підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Приватним нотаріусом Подоляном О.О., 11.02.2017, на підставі акту про проведені електронні торги від «09» лютого 2017 року, затвердженого начальником Замостянського ВДВС м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у ВІнницькій області Совик Р.С. від 09.02.2017 року, відповідно до протоколу про проведенні електронні торги від 03.02.2017 року №233152 по лоту №192711, який складено ДП "Сетам", посвідчено, що ОСОБА_2 , громадянину України, належить на праві власності майно, що складається з земельної ділянки, кадастровий номер :03:025:0150, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, придбане ОСОБА_2 та видано свідоцтво, яке зареєстровано в реєстрі № 514. (а.с. 11)

У наведеному вище свідоцтві вказано, що воно підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до акту від 01.04.2019, посвідченого головою правління ОСББ «Келецька 130А» ОСОБА_8 , у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_9 та ОСОБА_9 . За даною адресою проживає без реєстрації ОСОБА_2 (а.с. 9)

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Оцінивши докази у справі, беручи до уваги поясненя представника позивача ОСОБА_7 , пояснення відповідача ОСОБА_2 та цілковите визнання ним позову, пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили факт спільного проживання позивача і відповідача однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, те що вони пов`язані спільним побутом, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги в частині встановлення факту проживання позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з осені 2015 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У суду немає сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Нерухомими речами частина 1 статті 181 ЦК визначає земельні ділянки та все, що розташоване на них і нерозривно з ними пов`язане.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, і?х виникнення, перехід і припинення підлягають державніи? реєстраціі?. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною. Вона здіи?снюється відповідним державним органом, якии? зобов`язании? надавати уповноваженим органам інформацію про реєстрацію прав на нерухоме маи?но у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення, садиби.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності, зокрема, на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Враховуючи той факт, що матеріали цивільної справи не містять відомостей про здіснення державної реєстрації спірного нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними побудовами під номером сорок ( АДРЕСА_1 , загальною площею 50,5 кв.м та земельної ділянки, кадастровий номер :03:025:0150, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надана будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, тобто доказу, що підтверджує право власності відповідача ОСОБА_2 на дане майно, таким чином, за відсутності підтвердження факту державної реєстрації, правочин щодо земельної діляники та житлового будинку не може розглядається судом як вчинений, а право власності таким, що виникло, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовна вимога про визнання будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,1000 га., кадастровий номер: :03:025:0150, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 83, 89, 141, 206, 258, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, ст. 182, 210, 331 ЦК України, 3, 60, 74 СК України, ст. 125 ЗК України, ст. 5 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, задовільнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з осені 2015 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду або через Вінницький міський суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області до Апеляційного суду Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення суду виготовлено 26.06.2020.

Суддя: