Справа № 316/97/18
Провадження № 2/316/8/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації за належну частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) в особі свого представника - ОСОБА_2 (т.1 а.с.138), звернулась 19.01.2018 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3 ), в якій просить суд:

- визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на автомобіль «GEELY FEI», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «GEELY FEI», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що становить 72506 гривень.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що з 08.09.1990 р. сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, про що Дніпрорудненською міськрадою Запорізької області зроблено актовий запис №167. Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано 13.04.2016 р. Зазначене, підтверджується і Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища. В подальшому, заочне рішення суду було скасовано ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 14.04.2017 р. та остаточно, шлюб муж сторонами було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.08.2017 р.

За час спільного проживання та за спільні кошти, сторони по справі придбали автомобіль «GEELY FEI», 2013 року випуску, державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Перебуваючи на роботі за межами України, заробляючи кошти для родини, позивач, навіть, не могла припустити, що її чоловік звернеться до суду з позовом про розірвання шлюбу та про визнання її такою що втратила право користування житловим приміщенням.

В грудні 2017 року їй стало також відомо, що відповідач, будучи її законним чоловіком, без її відома та дозволу, 29.04.2017 р. здійснив відчуження спільно набутого автомобіля на користь ОСОБА_6 .

Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 2346 регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області спірний автомобіль було перереєстровано на нового власника по договору укладеному в ТСЦ 2346 за №2346/2017/438148 від 29.04.2017 р. за гр. ОСОБА_6 , вартість автомобіля складала 145012 грн.

Позивач вважає, що має повне право на стягнення з ОСОБА_3 половини грошових коштів, які він отримав від покупця за продаж автомобіля, який був спільною сумісною власністю подружжя (т.1 а.с.2-4).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.01.2018 р., під голуванням судді ОСОБА_7 (т.1 а.с.146), після усунення стороною позивача недоліків визначених ухвалою суду від 11.01.2018 р., по справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.146).

Відповідачем ОСОБА_3 було надіслано на електронну адресу суду 27.02.2018 р. відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав, також зазначивши, що вважає безпідставними вимоги позивача посилаючись у тому числі і на те, що крім спірного автомобіля в них був ще один автомобіль «ЗАЗ - DAEWOO Т НОМЕР_2 » державний номер НОМЕР_3 , який за домовленістю між ним та позивачем був переданий братові позивача, а спірний автомобіль ним було придбано за його власні кошти, оскільки його заробітна плата дозволяла йому придбати авто та будучи впевнений у тому, що між ним та позивачем досягнуто домовленості стосовно прав на майно, а отже не розуміє претензій позивача на спірний автомобіль. Вважає, що кошти які пересилались позивачем на утримання спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_8 . Просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т.1 а.с.171-172).

14.03.2018 р. представником позивача ОСОБА_2 було надано до суду відповідь на відзив відповідача, в якому вважає заперечення позивача необґрунтованими, голослівними та такими, що не спростовують презумпцію спільності права власності сторін як подружжя на спільний автомобіль та того, що його було придбано за спільні кошти подружжя. Зазначивши також на те, що тягар доказування про те, що презумпція є хибною покладається на особу, яка заявляє про інший, ніж встановлено презумпцією, порядок речей у дійсному світі. Посилання відповідача на спільне не проживання з позивачем з 2009 р., перебування доньки ОСОБА_8 на його утриманні і витрачання ним коштів, які пересилала позивач до 05.11.2014 р., на потреби доньки та того, що після досягнення донькою повноліття позивачем не здійснювалися перекази на його ім`я, не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності, яку повинна спростувати саме та особа яка про це заявляє відповідними доказами, яких відповідачем не надано на підтвердження своїх заперечень. Вважає безпідставними посилання відповідача на витрату коштів, які переказувала позивач на ім`я ОСОБА_3 , лише на потреби доньки, оскільки в період з січня 2011 р. по 18.05.2013 р., тобто до часу придбання спірного автомобіля, позивачем було перераховано 14349 Євро, що підтверджується квитанціями, та враховуючи, що в середньому на місяць така сума становила 495 Євро, що в перерахунку на гривневий еквівалент становило в середньому два розміри середніх заробітних плат, при тому, що відповідач також працював та отримував зарплату, на думку представника є голослівним, при цьому не підтверджується доказами. Зазначає, що крім купівлі автомобіля, за спільні кошти подружжя було зроблено у квартирі сторін ремонт, придбані нові меблі.

Посилання відповідача на не зазначення позивачем іншого транспортного засобу - «ЗАЗ - DAEWOO Т НОМЕР_2 », державний номер НОМЕР_3 , який також було придбано за час перебування у шлюбі, вважає безпідставним, у тому числі, у зв`язку з тим, що позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, який, без згоди позивача, відповідач відчужив іншій особі, а не про поділ майна подружжя. Крім того, зазначила, що не зважаючи на те, що автомобіль «ЗАЗ - DAEWOO Т НОМЕР_2 » державний номер НОМЕР_3 не є предметом спору, доказів посилань відповідача на існування домовленості між подружжя був переданий ОСОБА_1 не надано, при цьому, заперечуючи існування таких домовленостей, представник позивача вказує і на те, що цей автомобіль відповідач фактично продав ОСОБА_9 у 2013 р. перед купівлею спірного автомобіля, отримавши, від останнього, грошові кошти за цей автомобіль.

У тому числі, зазначаючи на те, що окреме проживання позивача певний період було пов`язано з тим, що вона заробляла кошти, які витрачались для потреб сім`ї, вважає, що відповідачем не спростовано належним чином позовних вимог позивача (т.1 а.с.184-188).

27.03.2018 р. стороною відповідача було надано до суду письмові заперечення на відповідь на відзив стосовно позовної заяви, в яких зазначено, що позовні вимоги не визнають та в їх задоволенні просять суд відмовити у повному обсязі (т.1 а.с.220)

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.03.2018 р. підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.224).

У зв`язку з закінченням повноважень судді Енергодарського міського суду Запорізької області Вільямовської Н.О., розпорядженням №13-367 від 07.11.2018 р. заступника керівника Енергодарського міського суду Запорізької області Костюченко О.М. було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (т.2 а.с.28) та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано до розгляду судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульбі О.М. (т.2 а.с.29), яку ухвалою від 07.11.2018 р. судді Енергодарського міського суду Запорізької області Бульбою О.М. та призначено до розгляду (т.2 а.с.30).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 29.08.2018 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.178).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника ОСОБА_2 , позовні вимоги просить задовольнити (т.1 а.с.151).

Представник позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_2 (т.1 а.с.138, т.2 а.с.48, 74), позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надавши пояснення, які фактично відповідають змісту позовної заяви та відповіді на відзив відповідача на позовну заяву. Просить позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пояснивши, що у 2009 році дружина поїхала до Італії на заробітки, повернулась у 2014 році, за цей час передавала їжу одяг, пересилала грошові кошти на його ім`я, останній переказ був у 2014 році. Підтримав пояснення щодо того, що кошти які переказувала позивач на його ім`я він витрачав на потреби доньки. Також зазначив, що у 2011-2012 роках у квартирі зробили ремонт. В травні 2014 року позивач повернулась в Україну, він її зустрічав в аеропорту, потім приїхала у липня 2014 року на одруження доньки, відносини були як між подружжям. Стосунки з дружиною підтримував і по « Скайпу ». Вказав, у тому числі, що частину коштів на купівлю спірного автомобілю він брав у свого брата, про що розписку не складали, іншу частину грошей заробив сам та з орендної плати за земельний пай який в нього був. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні, представник відповідача за письмовим договором (т.1 а.с.162-163) та ордером (т.1 а.с.164, т.2 а.с.48) - адвокат Сухенко Юлія Миколаївна, позовні вимоги не визнала в їх задоволенні просить відмовити.

Свідок ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснив, що зі слів відповідача йому відомо, що він купив автомобіль в травні 2013 року гроші на купівлю якого займав у друзів.

Свідок ОСОБА_12 , зазначивши, що є донькою сторін по справі, в судовому засіданні пояснила, що з серпня 2009 р. її мати поїхала працювати до Італії. Батьки між собою постійно спілкувались через «Скайп». Мати пересилала гроші на потреби сім`ї. У 2013 році батьки вирішили купити нову машину на купівлю якої кошти брали з продажу автомобіля «ЗАЗ - DAEWOO», частину з тих, що вислала мати, частину батькова зарплата, про це їй відомо зі спілкування батька з матір`ю по « Скайпу ». Стару машину продали брату мами. У 2013 році у батьків був спільний бюджет, від батька - його зарплата, від матері - кошти які пересилала з Італії. Фактично, між батьками сімейні відносини припинились в березні 2017 року.

Свідок ОСОБА_9 , зазначивши, що є братом позивача, в судовому засіданні пояснив, що відповідач говорив йому, що збирається продати стрий автомобіль і саме він його купив у відповідача передавши спочатку 30000 грн. в травні 2013 р., а потім, восени 2014 року, ще 12000 грн. Як йому відомо, частику коштів на купівлю нового автомобіля пересилала з Італії позивач по справі.

Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

При цьому, за положеннями статей 77-80 ЦПК України, надані суду докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності, достатності.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 08.09.1990 р. ОСОБА_1 (позивач по справі) та ОСОБА_3 (відповідач по справі) уклали шлюб (т.1 а.с.5), який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.08.2017 р. у справі №316/289/16-ц (т.1 а.с.8), разом з цим, постановою апеляційного суду Запорізької області від 17.05.2018 р., яка набрала законної сили, рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.08.2017 р. про розірвання шлюбу було змінено та було виключено із мотивувальної частини рішення підставу розірвання шлюбу «відповідачка фактично створила нову сім`ю» (т.2 а.с.49-54).

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, сторонами було придбано автомобіль «GEELY FEI», 2013 року випуску, кузов: НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 (далі - спірний автомобіль), який було зареєстровано 18.05.2013 р. на відповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с.9) та який було придбано за спільні, як подружжя, грошові кошти, які були набути як відповідачем так і позивачем за час праці в Італії (т.1 а.с.11-25).

Згідно приписів статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Наявності між сторонами будь-яких угод з приводу спірного автомобіля судом не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За зазначеними положеннями ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, автоматично належить обом членам подружжя, незалежно від того хто записаний в реєстраційних документах на таке майно (свідоцтвах, актах, договорах купівлі-продажу тощо) та в реєстрах (рухомого, нерухомого майна, цінних паперів, тощо).

Відповідно до приписів ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Визначена ст.60 СК України презумпція спільності права власності на майно подружжя означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність своїх прав на майно, яке придбано за час шлюбу.

Разом з цим, як зазначив Верховний Суд України у своєму правовому висновку викладеному в постанові у справі №6-843цс17 від 24.05.2017 р., майно є спільною сумісною власністю подружжя, якщо набувач не доведе, що таке майно набувалось не в інтересах сім`ї, хоча і за спільні сімейні кошти. Презумпція спільності права власності на майно подружжя може бути спростована одним із подружжя, в тому числі в судовому порядку, при цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Спільне сумісне майно набуте під час шлюбу підлягає поділу в порядку передбаченому ст.70 СК України, водночас, той з подружжя, хто оспорює презумпцію права спільної сумісної власності на окремі об`єкти майна повинен довести в суді на підставі ч.3 ст.61 СК України, що справжньою метою укладання договору були не інтереси сім`ї, а його особисті інтереси.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Проте, стороною відповідача не доведено, що спірний автомобіль було придбано не в інтересах сім`ї, а в особистих інтересах самого відповідача.

Отже, враховуючи зазначені положення законодавства та встановлені судом обставини, спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст.63 СК України).

Судом встановлено, що 29.04.2017 р. відповідач ОСОБА_3 , за письмовим договором від 29.04.2017 р. (т.1 а.с.10) продав спірний автомобіль ОСОБА_6 , яке було перереєстровано на останнього 29.04.2017 р. Територіальним сервісним центром 2346 РСЦ МВС України в Запорізькій області за суму грошових коштів в розмірі 145012 грн. (т.1 а.с.9).

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно ч.2 ст.372 ЦК України, положень ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Доказів, що спірний автомобіль було відчужено відповідачем в інтересах сім`ї - судом не встановлено.

У зв`язку з зазначеним, позивач, як співвласник спірного автомобіля разом з відповідачем, на час його відчуження відповідачем іншій особі, в рівних частках, тобто по 1/2 за кожним, має право вимоги від відповідача 1/2 частину вартості, в даному випадку, відчуженого спірного автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право вимоги стягнення з відповідача на свою користь розміру вартості 1/2 частини спірного автомобіля, який було продано відповідачем за 145012 грн. іншій особі, що становить розмір у 72506 грн.

Разом з цим, враховуючи спірний автомобіль відчужено, позивач не заявляє вимог про визнання недійсним договору продажу спірного автомобіля укладеного між відповідачем та особою якій було відчужено цей автомобіль - ОСОБА_6 , отже який є власником спірного автомобіля, вимога позову в частині визнання спірного автомобіля спільною сумісною власністю позивача та відповідача задоволенню не підлягає.

У зв`язку з зазначеним, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами. Про розподіл судових витрат зазначається і у резолютивній частині рішення (п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до квитанції (т.1 а.с.1) позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 725 грн. 06 коп..

Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем розмір судового збору в сумі 725 грн. 06 коп..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 77-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про визнання права спільної сумісної власності на автомобіль та стягнення грошової компенсації за належну частку у спільному майні - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) - грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля «GEELY FEI», 2013 року випуску, кузов: НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що становить 72506 (сімдесят дві тисячі п`ятсот шість) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) - суму сплаченого судового збору в розмірі 725 (сімсот двадцять п`ять) гривень 06 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням положень ч.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» та п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.06.2020 р.

Суддя: О. М. Бульба