Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/1112/19

11 червня 2020 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,

з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки, а також визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської РДА Пронь О.Д.,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1965 га, що розташована в урочищі "На горі" в с. Глибівка Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:001:0147; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1017 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0169; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0516 га, що розташована в урочищі "В Саді" в с.Глибівка Богородчанського району, кадастровий номер :01:003:0088; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0847 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0167; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0358 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0168, що передані у власність згідно з рішенням Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року та визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №43994748 від 12 листопада 2018 року.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 15 листопада 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . За життя його мати була власником вказаних вище земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4703 га. Ці земельні ділянки їй були передані у власність на підставі рішення відповідача від 24 грудня 1997 року. За життя мати не встигла завершити процедуру приватизації своїх земельних ділянок. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем, а тому вважає, що має право на завершення процедури приватизації наданих у власність матері земельних ділянок. Також вважає незаконним рішення відповідача від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок у комунальну власність», оскільки вказані у цьому рішенні земельні ділянки належали на праві власності його матері. Зважаючи на те, що рішення відповідача про вилучення в його матері земельних ділянок є незаконним, то, на його думку, є незаконними та підлягають до скасування рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію цих земельних ділянок. Просить позов задовольнити.

Позивач у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача сільський голова с.Глибівка Лунів Н.В. в судовому засіданні заявлений позов не визнала. Вказала, що мати позивача ОСОБА_2 до дня своєї смерті проживала в селі Глибівка одна в старому занедбаному будинку. Позивач зі своєю матір`ю перебували в неприязних відносинах, а тому тривалий час перед смертю її доглядали сусіди. Оскільки ОСОБА_2 була старою й немічною людиною, то всі її земельні ділянки змушені були доглядати жителі села Глибівка. Після смерті матері позивач практично в селі не появлявся, ніяких заяв з приводу приватизації земельних ділянок, якими користувалася його мати не подавав, і тільки у 2016 році в судовому порядку оформив спадщину на житловий будинок. Оскільки земельні ділянки не оброблялись, почали заліснюватись, рішенням Глибівської сільської ради від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011 переведено ряд земельних ділянок, користувачі яких померли, в тому числі й земельні ділянки матері позивача, у землі запасу сільської ради. Вважає, що розпочату процедуру приватизації земельних ділянок ОСОБА_2 не завершила й така приватизація перервана з прийняттям рішення сільської ради про вилучення земельних ділянок. Це рішення сільської ради оспорювалося в судовому порядку й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року. Крім того, спірні земельні ділянки рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року зареєстровані у комунальну власність. Це рішення сільської ради також оскаржувалося й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2019 року. Вважає позов безпідставним, а тому просить відмовити у його задоволенні. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні наголосила на безпідставності клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору. Зазначила, що в обґрунтування свого майнового стану позивач подає довідку з державного реєстру фізичних осіб про відсутність доходів, однак це не відображає реальних його доходів, оскільки він працює неофіційно, постійно виїжджає на сезонні роботи. Крім того, він є власником житлової нерухомості в с.Космач Богородчанського району і вважається в селі заможним жителем. Також зазначила, що неодноразове звільнення позивача від сплати судового збору призводить до зловживання ним своїми процесуальними правами.

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 рішенням відповідача від 24 грудня 1997 року (а.с.15,16) передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4703 га. Однак, вказане рішення сільської ради мати позивача не реалізувала, процедуру приватизації земельних ділянок не завершила, правовстановлюючі документи на право власності на спірні ділянки не отримала.

Позивач стверджує, що він, як спадкоємець, після смерті матері має право на завершення процедури приватизації земельних ділянок, що виділені у власність матері.

Разом з тим, таке твердження позивача не відповідає вимогам норм чинного законодавства та суперечить встановленим дійсним обставинам справи.

Так, рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011 (а.с.184-185) переведено ряд земельних ділянок, користувачі яких померли, в тому числі й земельні ділянки матері позивача, у землі запасу сільської ради. Підставою для прийняття такого рішення органом місцевого самоврядування послужило те, що земельні ділянки померлих жителів села Глибівка, які тривалий час не оброблялися, почали заліснюватися, тобто втрачати своє цільове призначення.

Суд вважає обгрунтованою позицію представника відповідача про те, що розпочата процедура приватизації земельних ділянок матір`ю позивача ОСОБА_2 не була завершена, а після її смерті така процедура приватизації перервана прийнятим вищевказаним рішенням сільської ради від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011 про вилучення земельних ділянок. Це рішення сільської ради оспорювалося позивачем в судовому порядку й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року (а.с.205-207), яке набрало чинності. Крім того, спірні земельні ділянки рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року (а.с.13) зареєстровані у комунальну власність. Це рішення сільської ради також оскаржувалося позивачем й залишено в силі рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22.08.2019 року (а.с.210-218), яке набрало законної сили.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, що передбачено ст. 392 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Однак, враховуючи те, що після смерті матері позивач тривалий час не звертався до відповідача про завершення процедури приватизації її земельних ділянок, земельні ділянки на час прийняття рішення у справі перебувають у комунальній власності сільської ради, рішення про вилучення цих земель та передачу у комунальну власність є чинними, то у суду відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання права на завершення процедури приватизації.

Крім того, позивач знову ставить питання про визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року та визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №43994748 від 12 листопада 2018 року.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року (а.с.210-218), яке набрало законної сили, відмовлено позивачу у задоволенні позову до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни, Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність", визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року.

Зважаючи на змінений у цьому провадженні позивачем склад учасників справи суд не вправі вирішити питання про закриття провадження у справі у зв`язку з вирішенням аналогічного спору.

Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року констатовано правомірність дій Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області під час прийняття рішення № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року "Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність", а також констатовано правомірність рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43994748 від 12 листопада 2018 року, №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, то це є обставинами, які не підлягають доказуванню у цій справі.

Отже, у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на необхідність врахування при вирішенні цього спору висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 29.08.2019 року у справі № 554/1195/17, оскільки в справі, що розглядається, спірні земельні ділянки рішеннями сільської ради були вилучені та передані у комунальну власність і правомірність таких рішень підтверджена судовими рішеннями, що набрали законної сили.

Стаття 141 ЦПК України передбачає розподіл судових витрат між сторонами.

Положеннями цієї статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що судовий збір - це грошова сума, що сплачується особою, яка звертається до суду. Розмір судового збору визначається законом і залежить від об`єктивних ознак позову (заяви), з яких правовідносин він виник і який предмет позову. Умови сплати судового збору однакові і рівні для всіх позивачів (заявників), а пільги щодо його сплати передбачені безпосередньо законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Звертаючись до суду із цією позовною заявою ОСОБА_1 посилався на скрутний майновий стан.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Аналогічну норму містить й стаття 8 Закону України «Про судовий збір».

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

В обґрунтування майнового стану ОСОБА_1 надав суду виключно довідку Івано-Франківської ДПІ від 27 лютого 2019 року (а.с.5) в якій зазначено відсутність інформації про його доходи.

Разом з тим, в судовому засіданні представник відповідача наголосила, що вказана довідка не відображає реального майнового стану позивача, який працює неофіційно.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначив, що проживає на АДРЕСА_2 , хоча відповідно до довідки Дзвиняцької сільської ради ОТГ від 12.03.2020 року № 55 (а.с.167), ОСОБА_1 зареєстрований, фактично проживає та є головою господарства на АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Разом з тим, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Вважаю, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували його складний майновий стан на момент розгляду справи та не дають йому можливості сплатити судовий збір у встановленому законодавством розмірі. Долучена до позову копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб від 27 лютого 2019 року, не містить достатніх даних про дійсний майновий стан позивача, які могли б бути підставою для звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті.

Судом також встановлено, що протягом 2017-2019 років ОСОБА_1 неодноразово звертався з аналогічними позовними заявами до суду (а.с.205-220), однак у задоволенні позову йому відмовлено. Незважаючи на це, позивач, зловживаючи своїми процесуальними правами, в черговий раз звернувся до суду із позовною заявою, заявивши клопотання про звільнення від сплати судового збору.

При цьому прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд, про що наголошено в постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 335/13884/18.

За наведених обставин суд не вбачає підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Оскільки позовна заява, подана ОСОБА_1 , містить сім самостійних вимог немайнового характеру, то розмір судового збору, який слід з нього стягнути, становить 5378 грн 80 коп.

На підставі викладеного, ст.ст.392, 1218 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання права на завершення приватизації та державну реєстрацію права власності на своє ім`я на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1965 га, що розташована в урочищі "На горі" в с. Глибівка Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :01:001:0147; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1017 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0169; для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0516 га, що розташована в урочищі "В Саді" в с.Глибівка Богородчанського району, кадастровий номер :01:003:0088; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0847 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0167; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0358 га, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:0168, що передані у власність згідно з рішенням Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області № 223-20/2017 від 26 жовтня 2018 року та визнання незаконними та скасування рішень Державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь Оксани Дмитрівни №43990769 від 12 листопада 2018 року, №44213224 від 23 листопада 2018 року, №44030077 від 14 листопада 2018 року, №43994748 від 12 листопада 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 5378 грн 80 коп судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий О. А. Шишко