Справа № 201/2284/20
Провадження № 2/201/1799/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Чонкою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 березня 2020 року звернулася ОСОБА_1 із позовом до відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.22).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом залишено без руху (а.с. 23-24). У встановлений судом строк недоліки були усунуті позивачем та надано уточнену позовну заяву.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень до неї, позивач посилається на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті ОСОБА_2 був пенсіонером та після його смерті відкрилася спадщина на недоотриману пенсію за період з квітня 2018 року по травень 2019 року у сумі 120 000 грн. 15 листопада 2019 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за недоотриману пенсію їй було відмовлено, оскільки місцем смерті її чоловіка є м. Свердловськ, Луганської області, а також останній був зареєстрований у Луганській області. Проте згідно із довідками, виданими Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради, позивач та її чоловік є внутрішньо переміщеними особами та фактично місцем їх проживання є АДРЕСА_1 . З урахуванням викладеного позивач просить визнати її спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_2 , а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01 квітня 2018 року по 25 травня 2019 року у сумі 120000 грн. (а.с.29-33).

Ухвалою судді від 27 березня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом (а.с. 38-39). Одночасно в ухвалі про відкриття провадження було витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відомості про наявність нарахованої та невиплаченої пенсії, яка належить померлому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

08 ІНФОРМАЦІЯ_4 , 23 квітня 2020 року та 18 червня 2020 року від позивача до суду надійшли заяви про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 43, 50, 78).

Від представника третьої особи Першої павлоградської державної нотаріальної контори до суду надійшло клопотання про розгляду справи без участі представника (а.с.56).

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 21 травня 2020 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву, у якій останній просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог та розглядати справу без участі представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Так, представник відповідача посилається на те, що залишок недоодержаної пенсії ОСОБА_2 за період з 01 травня 2018 рок по 31 травня 2019 року складає 132 118, 83 грн. ОСОБА_1 до Головного управління з письмовою заявою про виплату недоотриманої пенсії та усіма необхідними документами не зверталася у відповідності до п. 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У випадку письмового звернення позивача з усіма необхідними документами Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області здійснить виплату пенсії, яка увійде до складу спадщини за період не більше ніж за три роки до дня звернення (а.с.62-63).

02 червня 2020 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив представника відповідача, у якій остання не погодилася з викладеними доводами відповідача та зазначила, що вона зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із запитом щодо розміру недоотриманої пенсії, проте було отримано відповідь про те, що це є конференційною інформацією. Для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, необхідно надати свідоцтво про право на спадщину, проте позивачу було відмовлено у видачу свідоцтва. Отже, на думку позивача, вона вчинила усі необхідні дії для отримання недоотриманої пенсії після смерті чоловіка. З урахуванням викладеного позивач просила задовольнити її позовні вимоги та врахувати точну суму недоотриманої пенсії в сумі 132 118,83 грн., на яку визнати право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка (а.с.70-72).

Суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Свердловськ Луганської області помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 12 листопада 2019 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському району та місту Павлограду Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 15).

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 06 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Свердловського міського управління юстиції Луганської області (а.с.11).

Згідно із довідкою від 11 грудня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно із довідкою від 26 листопада 2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції ОСОБА_1 перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 18 травня 2020 року недоодержана пенсія ОСОБА_2 за період з 27 березня 2017 року по 31 травня 2019 року складає 132 118, 83 грн. (а.с.65).

Листом державного нотаріуса Першої павлоградської державної нотаріальної контори Шкицьки Ю.А. ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 на недоотриману пенсію, оскільки місцем реєстрації померлого є м. Свердловськ Луганської області (а.с.17).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності до ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Нарахована, але не отримана пенсія за змістом закону є майном, на яке мала права спадкодавця ОСОБА_1 , тому відповідно до статей 1216, 1218 Цивільного кодексу України здійснюється перехід цього права (спадкування) від спадкодавця до спадкоємців (позивача).

Для спадкування пенсії стаття 1227 Цивільного кодексу визначає особливий порядок, відповідно до якого не отримана пенсія передається членам спадкодавця, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини. Зазначена норма кореспондується з частиною 1 статті 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що члени сім`ї повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. А у разі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою в зазначений строк, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася неотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 травня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» згідно з цим Законом тимчасово, з дня набрання ним чинності з урахуванням положень Закону України «Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей» на строк до 31 грудня 2020 року включно, запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України (далі окремі райони Донецької та Луганської областей).

Згідно постанови Верховної Ради України від 17 травня 2015 року №252-VIII «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» її дія поширюється на м. Свердловськ, який таким чином визнається тимчасово окупованою територією України.

При цьому, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 травня 2015 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» (з наступними змінами та доповненнями) місто Свердловськ належить до переліку населених пунктів, в яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

За цих обставин суд приходить до висновку, що позивач позбавлена наразі можливості отримати відповідні документи.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності.

Право ОСОБА_1 на отримання пенсії після смерті чоловіка ОСОБА_2 відповідачем не заперечується.

Суд зазначає, що відповідно до положень статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першої статті 4 Закону № 1706-VII закріплено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 ст. 4 Закону № 1706-VII).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону № 1706-VII).

Водночас, статтею 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, нарахована за життя спадкодавця ОСОБА_2 , але не отримана ним пенсія, входить до складу спадщини, яка успадковується позивачем як спадкоємцем першої черги за законом, яка є такою, що прийняла спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність необхідних документів, які вона не змогла надати до нотаріальної контори через незалежні від неї обставини, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 на недоотриману пенсію в сумі 132 118, 83 грн., у зв`язку з чим вважає за необхідне їх задовольнити.

Щодо вимог позивача про визнання її спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_2 , суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки цей факт підтверджений свідоцтвом про шлюб, ніким не оспорюється та не заперечується.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивачем було частково сплачено судовий збір у розмірі 1200 грн., а також позивач була звільнена від сплати судового збору відповідно до ухвали судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2020 року, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121, 18 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Перша павлоградська державна нотаріальна контора про визнання спадкоємцем, визнання права власності на недоотриману пенсію в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію за період з 01 квітня 2018 року по 25 травня 2019 року в сумі 132 118, 83 грн. (сто тридцять дві тисячі сто вісімнадцять грн. 83 коп.)

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (7) на користь держави судовий збір у розмірі 121, 18 грн. (сто двадцять одна грн. 18 коп.)

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова