Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 2-592/11

провадження № 61-37797св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року

у складі судді Миронюка М. Г. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2018 року у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Киці С. І.,

Федонюк С. Ю.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, у якій просила визнати бездіяльність заступника начальника Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Ковельський МВ ДВС ГТУЮ

у Волинській області) у виконавчому провадженні ВП № 45777199, а винесену ним постанову від 31 грудня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу неправомірною; зобов`язати заступника начальника Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відновити виконавче провадження з примусового виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

01 червня 2011 року.

Скарга на дії державного виконавця мотивована тим, що зазначеним судовим рішенням з ОСОБА_2 на її користь стягнено заборгованість за договором позики у розмірі 843 096,50 грн та судові витрати. На виконання судового рішення 09 серпня 2011 року видано виконавчий лист № 2-592/11, 11 серпня 2011 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, а 31 грудня 2017 року виконавчий лист повернуто. Виконавча служба не вжила необхідних для виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від

01 червня 2011 року дій, не займалася розшуком майна, не витребувала відомості щодо майнового стану та наявних у ОСОБА_2 доходів, не притягнула боржника на адміністративної та кримінальної відповідальності.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2018 року, у задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що дії заступника начальника Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області щодо повернення виконавчого листа

№ 2/592/11 відповідають Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Під час примусового виконання судового рішення державний виконавець для отримання відомостей про майновий стан та банківські рахунки звертався із запитами до фіскальної служби, банківських установ, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області, органів Пенсійного фонду, Управління Держземагенства

у Ковельському районі, Ковельського центру надання послуг, пов`язаних

з використанням автотранспортних засобів, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, отримував декларацію про майно і доходи боржника; звертався до суду для обмеження права виїзду боржника за межі України, до правоохоронного органу щодо вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 Кримінального кодексу України (далі - КК України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності у боржника майна.

Апеляційний суд керувався тим, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону є правомірним; під час апеляційного розгляду справи заявник не надала доказів незаконності дій державного виконавця та наявності у боржника майна, не виявленого державним виконавцем у ході виконавчого провадження.

Аргументи учасників справи

У червні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 04 травня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення вимог скарги.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що обов`язок виявлення майна боржника відповідно до статті 18 Закону покладається на державного виконавця, який має повноваження для отримання такої інформації. Усупереч статтям 48 - 54 Закону державний виконавець проводив дії щодо виявлення рахунків боржника лише

у 2014 році, перевірка наявності у ОСОБА_2 рухомого та нерухомого майна здійснювалася у 2014 та 2017 роках, відомості з Державного реєстру речових прав отриманні лише один раз 14 листопада 2017 року. Суд апеляційної інстанції належно не повідомив її про розгляд справи, за цих обставин вона не мала можливості надати пояснення, повідомити суд про причини своєї неявки.

Відзив на касаційну скаргу інші учасники справи не подали.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 грудня 2014 року державним виконавцем Ковельського МВ ДВС ГТУЮ

у Волинській області повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа за № 2-592/11, виданого 09 серпня 2011 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області, про стягнення

з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 843 096,50 грн боргу та 1 820,00 грн витрат зі сплати судового збору.

На запит до Зеленської сільської ради Ковельського району Волинської області про наявність майна отримано відповідь від 26 грудня 2014 року № 833 про те, що на території сільської ради немає зареєстрованого за ОСОБА_2 нерухомого майна.

Державним виконавцем направлялися запити до банків щодо отримання інформації про відкриті на ім`я ОСОБА_2 рахунки.

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надало відповідь від 24 грудня 2014 року за № 46-05-2252/85787 про відсутність відкритих на ім`я ОСОБА_2 рахунків в національній та іноземній валютах.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надало відповідь від 18 грудня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20141218/1664 про відсутність відкритих на ім`я ОСОБА_2 рахунків.

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» надало відповідь від 25 грудня

2014 року за № 52-31324/14 щодо відсутності інформації про ОСОБА_2 .

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» надало відповідь від 09 січня 2015 року за № 1-4-233 про те, що відритих на ім`я ОСОБА_2 поточних рахунків не знайдено.

На запит до Управління Держземагенства у Ковельському районі щодо наявності записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право користування землею надано відповідь від 25 грудня 2014 року про відсутність таких записів щодо ОСОБА_2 .

На запит до Ковельського центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів, надано відповідь від 25 грудня 2014 року № 5/4891 про те, що за ОСОБА_2 не зареєстровано транспортних засобів.

На запит до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області

15 січня 2015 року надано відповідь, що за ОСОБА_2 не рахується сільськогосподарської та будівельної техніки.

Станом на 06 та 29 жовтня 2015 року, 24 січня та 05 вересня 2017 року,

14 листопада 2017 року у Державній податковій службі України та у Пенсійному фонді України відсутня інформації щодо нарахованого доходу ОСОБА_2 .

На 14 листопада 2017 року за ОСОБА_2 не зареєстровано права власності на будь-яке нерухоме майно.

21 березня, 30 серпня та 28 листопада 2017 року за місцем проживання боржника на АДРЕСА_1 державним виконавцем не виявлено майна, на яке можливо звернути стягнення, про що складено відповідні акти.

29 листопада 2017 року державним виконавцем направлено до Ковельського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області повідомлення про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 382 КК України.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 11 грудня 2017 року задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Постановою заступника начальника Ковельський МВ ДВС ГТУЮ у Волинській області від 31 грудня 2017 року виконавчий лист від 09 серпня 2011 року повернуто стягувачу ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (частина перша статті 447 ЦПК України).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону).

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень

у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону).

У пункті 2 частини першої статті 37 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У такому разі повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2019 року у справі № 21/303-08 вказано, що «відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувану, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018

у справі № 910/25970/14».

Установивши, що державним виконавцем у виконавчому провадженні ВП

№ 45777199 вживались передбачені Законом заходи щодо розшуку майна та інші заходи примусового характерущодо боржника ОСОБА_2 , які виявилися безрезультатними, суди зробили правильний висновок про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення заявника про розгляд справи апеляційним судом ураховуючи, що інтереси ОСОБА_1 представляла ОСОБА_3 , яка 02 травня 2018 року подала до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за її відсутності

(т. 10 а. с. 60а, 68).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 04 травня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат