Справа № 755/9826/19
Провадження №2/755/1190/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області, про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені), -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: задовольнити позов, поданий в порядку ч. 2 ст. 257 СК України в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість по сплаті аліментів станом на 21 вересня 2016 року у сумі - 40 808 гривень 84 копійки; стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість по сплаті аліментів станом на 21 вересня 2016 року у сумі - 40 808 гривень 84 копійки; стягнути з ОСОБА_3 на користь малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на правничу допомогу адвокатом, згідно розрахунку, який буде наданий за результатами розгляду справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ціна позову - 81 616,84 грн визначена з суми заборгованості по аліментам станом на 21.09.2019 - 40 808,42 грн, неустойки (пені) визначеної відповідно до вимог ст. 196 СК України за період з 22.09.2019 року і по день подачі позовної заяви, яка не може перевищувати 100% заборгованості - 40 808,42 грн. ОСОБА_4 є рідною донькою позивача, відповідно остання є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що надає їй право захищати права та законні інтереси онука у суді. З 10 липня 2013 року ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбу із відповідачем, ОСОБА_3 , під час якого у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 17 липня 2014 року подружжя ОСОБА_6 припинили сумісне проживання і син - ОСОБА_7 залишився мешкати у АДРЕСА_1 , разом з мамою, а ОСОБА_3 повернувся до м. Києва. Оскільки ОСОБА_3 в добровільному порядку не надавав допомоги на утримання сина і на утримання дружини, то ОСОБА_8 звернулася з позовом до суду та рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року з ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина - ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також на її утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку до досягнення сином трьох років. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була задоволена частково. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року по цій справі в частині стягнення аліментів на утримання позивача зменшено до 1/6 частини. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016 було розірвано шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_8 . Достовірно знаючи про судове рішення, яке набрало законної сили, за яким з нього були стягнуті періодичні платежі на користь ОСОБА_8 на утримання сина, ОСОБА_3 умисно не виконував свої обов`язки платника аліментів, в результаті чого станом на 21.09.2016 виникла заборгованість по аліментам на утримання ОСОБА_2 - 40 808,42 грн. За фактом умисного ухилення від сплати аліментів на утримання ОСОБА_2 внесені відомості до ЄРДР і провадиться досудове розслідування за ч. 1 ст. 164 КК України Дніпровським УП ГУНП України в м. Києві. ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8 . Після її смерті ОСОБА_3 , всупереч дійсному місцю проживання ОСОБА_2 , від дня його народження і по день подачі цієї позовної заяви, надав недостовірні відомості про місце проживання дитини і зареєстрував онука за місцем свого проживання у м. Києві. Аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті того з батьків, з яким проживала дитина, аліменти є власністю дитини. Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання, не бажає визнати свій борг перед сином по сплаті аліментів за минулі роки, в добровільному порядку не сплачує кошти сину, заборгованість по аліментам за судовим рішенням, мотивуючи це тим, що виконавче провадження закрите після смерті ОСОБА_8 і тому він не повинен сплачувати заборгованість. Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити заборгованість по аліментам на користь ОСОБА_2 , яка виникла станом на 21.09.2016 у сумі 40 808,42 грн. За розрахунками позивача за період з 22 вересня 2016 року по 14 червня 2019 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_2 , складає 257 093,04 грн, із розрахунку: 40 808,42 грн/сума заборгованості по сплаті аліментів/:100%=408,08 грн/сума пені за кожний день прострочення/ x 630 днів/кількість днів прострочення. Оскільки сума неустойки (пені) перевищує 100% заборгованості, то стягненню підлягає - 40 808,42 грн, тобто 100% заборгованості. ОСОБА_8 за свого життя, а після її смерті ОСОБА_1 неодноразово пропонували відповідачу погасити заборгованість перед ОСОБА_2 по сплаті аліментів у позасудовому порядку, але він не бажає цього робити, ігноруючи права малолітньої дитини - ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх право подати заяви по суті справи та встановлено відповідні процесуальні строки.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2019 року задоволено заяву (заперечення) відповідача ОСОБА_3 та постановлено розгляд цієї цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи.

30 липня 2019 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач не надала суду належних доказів на підтвердження того, що вона є законним представником малолітнього сина відповідача, та діє в його інтересах. Малолітній ОСОБА_2 зареєстрований за місцем проживання єдиного із своїх батьків - ОСОБА_3 ОСОБА_2 призначена та накопичується на банківському рахунку пенсія, яку відповідач використає для належного медичного обстеження та лікування сина після відібрання його від позивачки. Вважає, позивач діє всупереч інтересам малолітнього онука, коли систематично перешкоджає та у незаконний спосіб протидіє відповідачу як єдиному із батьків у вихованні та догляді сина, у проживанні сина за місцем реєстрації разом із відповідачем. Крім того, на розгляді Запорізького апеляційного суду знаходиться цивільна справа № 320/508/17-ц за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18.06.2018 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітнього сина й передання його на виховання батькові та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав й визначення місця проживання дитини. Залучені до участі у справі у якості третіх осіб служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та орган опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області у своїх рішеннях та листах позов про відібрання малолітнього сина та передання на виховання батькові підтримують, а проти задоволення зустрічного позову про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини - заперечують. У позовній заяві ОСОБА_1 замовчує, що обидва виконавчі провадження на законних підставах закриті у червні 2017 р., виконавчого документу на виконанні у ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва не перебуває. У Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_3 не значиться. Відповідач наголошує на його переважному праві, передбаченому ст. 163 СК України, перед іншими особами на відібрання сина і його виховання, і те, що спір, відповідно до ст. 161 СК України, між батьками відсутній, а орган опіки та піклування обґрунтовано та законно вирішив місцем проживання малолітньої дитини з урахуванням віку, стану здоров`я та інших обставин, за їх із сином місцем реєстрації.

15 серпня 2019 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про прийняття та долучення до матеріалів справи у якості доказів копії постанови Запорізького апеляційного суду від 06.08.2019 у цивільній справі № 320/508/17.

15 серпня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява позивача, ОСОБА_1 , в порядку ст. 182 ЦПК України з письмовими доказами.

20 серпня 2019 року до суду надійшла заява відповідача у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 15 серпня 2019 року.

19 вересня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача про витребування доказів у позивача та письмові докази.

10 жовтня 2019 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій зазначає, що діє на підставі ч. 2 ст. 258 СК України, яка носить імперативний характер та надає позивачу права представляти права та законні інтереси онука у суді без будь-яких повноважень. Зазначає, що відповідно до приписів ст. 258 СК України дідові і бабі надано необмежене процесуальне представництво щодо всіх порушених прав і інтересів онуків без надання їм спеціальних повноважень. Вважає, що постанови Запорізького апеляційного суду від 06.08.2019 та від 27.08.2019 у цивільній справі № 320/508/17 не можуть бути предметом розгляду у цій справі, оскільки предметом розгляду цієї справи є заборгованість по аліментам і пеня за прострочку її сплати. Виконання постанов Запорізького апеляційного суду за клопотанням ОСОБА_1 було зупинене до закінчення їх перегляду у касаційному порядку. Твердження відповідача про відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів не відповідають дійсності, оскільки виконавче провадження закінчене після смерті ОСОБА_8 - матері малолітньої дитини. Не погодившись із розміром заборгованості по аліментам відповідач 05.05.2017 подав заяву про здійснення звірки, перерахунок заборгованості по аліментах, прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження № 52031751 та надання інформації. На підставі цієї заяви було проведено перерахунок і йому направлено довідку-розрахунок заборгованості по аліментах, починаючи з 08.08.2014 по 21.09.2016, яка становить 40 808,42 грн, що вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 52031710 від 08.06.2017. Вважає, що відповідачем була узгоджена така заборгованість.

17 жовтня 2019 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь позивача на відзив, в яких повторно проти позову заперечує та наголошує на тому, що позивач, ОСОБА_1 , не є опікуном чи законним представником його малолітнього сина - ОСОБА_2 , не була і не є стягувачем в рамках виконавчого провадження. Відповідач не є боржником по сплаті аліментів згідно Єдиного реєстру боржників, як єдиний із батьків не ухилявся від сплати аліментів, та зареєстрував сина за своїм місцем проживання. А також у законний спосіб отримав право сина на одержання пенсії. Відповідач просить при розгляді позову врахувати постанови Запорізького апеляційного суду від 06.08.2019 та від 27.08.2019 у цивільній справі № 320/508/17, а також - його визначене ст. 163 СК України переважне право перед іншими особами на відібрання сина і його виховання, а також те, що спір, відповідно до ст. 161 СК України, між батьками відсутній, а орган опіки та піклування обґрунтовано та законно вирішив як місце проживання малолітньої житини з урахуванням віку, стану здоров`я та інших обставин за місцем реєстрації відповідача та його малолітнього сина.

Ухвалою суду від 06 лютого 2020 року постановлено залучити до участі в справі за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені), в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києвідержавної адміністрації та Службу у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області.

18 лютого 2020 року та 04 березня 2020 року до суду надійшли заяви представника третьої особи Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області - Прокопенко О., в яких просить суд слухати справу за відсутності представника та прийняти рішення на розсуд суду.

26 лютого 2020 року до суду надійшла заява представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - Грищенко Л. , в якій просить суд слухати справу за відсутності представника та прийняти рішення в найкращих інтересах малолітнього ОСОБА_2 та відповідно до чинного законодавства.

13 березня 2020 року ухвалою суду постановлено закрити підготовче провадження у цій цивільній справі та призначити її до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 14 квітня 2020 року за заявою позивача ОСОБА_1 постановлено доручити Мелітопольському міськрайонному суду Запорізької області забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні, яке відбудеться в режимі відеоконференції 29 квітня 2020 року.

23 квітня 2020 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, відповідно до якої вважає за необхідне подати завчано ряд письмових документів, а саме: заяву про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог, у відповідності до ст. 246 ЦПК України; письмовий виклад вступного слова. У випадку, якщо з технічних причин відеоконференція не відбудеться, просить розглянути справу та постановити по ній судове рішення на підставі наявних у справі письмових доказів.

13 травня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи у якості письмових доказів копії постанови Верховного суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15.04.2020 у справі № 320/508/17-ц та копії виконавчого листа від 17.09.2019.

03 червня 2020 року до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_3 про долучення до матеріалів справи у якості письмових доказів постанови Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14.05.2020 та від 27.05.2020.

11 червня 2020 року до суду в електронному вигляді надійшла заява позивача, ОСОБА_1 , в додатках до якої остання долучила вступне слово, та просила суд розглянути справу без її участі та участі її представника, у зв`язку з неможливістю прибути у судове засідання.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Відповідач про причини неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та третіх осіб, які просили справу розглянути без їх участі та відповідача, який, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить наступного.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Як убачається з матеріалів справи, 10 липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб і Лівобережного відділі державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 971. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_6 від шлюбу народився ОСОБА_2 (Т. 1 а.с. 12).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року з урахуванням змін, ухвалених рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2015 року, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року та до досягнення сином ОСОБА_2 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 (Т. 1 а.с. 17-18).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 червня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було розірвано (Т. 1 а.с. 19).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 23 вересня 2016 року, актовий запис № 1518 (Т. 1 а.с. 13).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , та бабусею малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т. 1 а.с. 6, 10).

За даними довідки про реєстрацію місця проживання від 15 листопада 2016 року № 34/1085, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання Дніпровської РДА, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою реєстрації відповідача - ОСОБА_3 (Т. 1 а.с. 8, 66).

Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу № 43 «Сонечко» комбінованого типу Мелітопольської міської ради Запорізької області від 11 червня 2019 року ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно відвідує вказаний дошкільний навчальний заклад з 01.06.2017 по наступний час. Батько участі в вихованні дитини не приймає, в дошкільному закладі за час перебування дитини з`являвся один раз, але з дитиною не спілкувався (Т. 1 а.с. 15, 16).

08 червня 2017 року постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Клітченко О.А. виконавче провадження № 52031710 з примусового виконання виконавчого листа № 320/8322/14, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 02.04.2015, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчено відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Заборгованість до досягнення сином повноліття, а саме до 08.05.2032 складає 40 808,42 (Т. 1 а.с. 49).

За даними листа Міністерства юстиції України на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02.04.2015 № 320/8322/14 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 . включно. Державним виконавцем 07.06.2017 проведено розрахунок заборгованості по аліментах за період з 08.08.2014 по 21.09.2016, яка станом на 21 вересня 2016 р. становила 40 808,42 грн. Державним виконавцем 08.06.2017 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що станом на 11 липня 2018 р. виконавчі документи про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 на виконанні у Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві не перебувають (Т. 1 а.с. 29-31).

У відповідності Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, листа Київської місцевої прокуратури № 4 від 02.09.2019 кримінальне провадження № 0017298, за заявою ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 382 КК України, 30.08.2019 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказане рішення перевірено та погоджено місцевою прокуратурою. (Т. 1 а.с. 201, 202)

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року у цивільній справі № 320/508/17-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради залишено без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_1 за адресою проживання ОСОБА_1 . В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/508/17-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту. Відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , яка проживає у будинку АДРЕСА_1 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1697 грн. 21 коп. (Т. 1 а.с. 130).

17 вересня 2019 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 320/508/17 на примусове виконання рішення суду від 06 серпня 2019 року (Т. 2 а.с. 44).

Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у цивільній справі № 320/508/17-ц постановлено доповнити абзац третій резолютивної частини постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації та викласти його в наступній редакції:

«Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування - виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту».

Резолютивну частину постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року доповнити абзацом наступного змісту:

«В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити» (Т. 1 а.с. 134-135).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у цивільній справі № 320/508/17-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 постановлено залишити без задоволення. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в частині, яка не скасована й не змінена апеляційним судом, постанову Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року, додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишити без змін. Виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 06 серпня 2019 року, додаткової постанови Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року поновити (Т. 2 а.с. 39-43).

Постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Шубіна Е.М. від 14 травня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62076510 з примусового виконання виконавчого листа № 320/508/17, виданого Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області 17 вересня 2019 року (т. 2 а.с.47).

27 травня 2020 року державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузнецовою Г.Г. у виконавчому провадженні № 62076510 винесено постанови про залучення працівників органів внутрішніх справ та про залучення представників органу опіки і піклування для участі у проведенні виконавчих дій (Т. 2 а.с. 48, 49).

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями ст. 194 Сімейного кодексу України врегульований порядок стягнення аліментів за виконавчим листом та заборгованості за аліментами в примусовому порядку, яка виникла внаслідок невиконання рішення суду про стягнення аліментів..

За нормою п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

У відповідності до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: закінчення виконавчого провадження.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи, у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

За нормою ч. 13 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, на вимогу стягувача протягом 3 робочих днів у випадках, встановлених законом. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.

Чинним законодавством чітко регламентовано, що після настання обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», або після того, коли виконавцю стало відомо про такі обставини, виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

Тобто, у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника, в матеріалах виконавчого провадження обов`язково має бути документальне підтвердження даного факту, відповідно обчислено розмір заборгованості, якщо така існує, шляхом складання відповідної довідки на дату смерті стягувача чи боржника.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом в інтересах малолітнього онука ОСОБА_2 , в обґрунтування своїх вимог посилалась на винесену державним виконавцем 08.06.2017 постанову про закриття виконавчого провадження, у зв`язку із смертю стягувача ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В даній постанові державним виконавцем визначено, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , складає 40 808,42 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 52031710 від 08 червня 2017 року, довідку-розрахунок заборгованості по аліментам, починаючи з 08.08.2014 по 21.09.2016, матеріали справи містять належні докази на підтвердження факту існування заборгованості щодо сплати аліментів на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 на момент її смерті у розмірі 40 808,42 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього онука, має право на стягнення заборгованості по сплаті аліментів, якщо така існувала та була нарахована стягувачу на момент її смерті, і доведена відповідними письмовими доказами.

Відтак і право на отримання пені (неустойки) відповідно до вимог ст. 196 Сімейного кодексу України ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього онука, має лише у випадку, коли така пеня була нарахована або присуджена стягувачу на підставі судового рішення, що набрало законної сили, на момент її смерті.

Обрахування та стягнення пені (неустойки) у разі наявності заборгованості після смерті особи, яка мала право на отримання аліментів, не ґрунтуються на вимогах закону (ст. ст. 1218, 1219, 1227 ЦК України), а тому ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього онука, не має права на пред`явлення такої вимоги.

При цьому, щодо права ОСОБА_1 на представництво інтересів онука в суді суд приходить наступного.

За вимог ст. 258 Сімейного кодексу України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Таке право передбачено чинним законодавством на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.

Проте, на час постановлення рішення у цій справі набуло чинності рішення суду від 06 серпня 2019 року про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 у ОСОБА_1 та передачу його на виховання батьку, ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду не зазначене, заявлена позивачкою до стягнення сума заборгованості не може вважатись законною та обґрунтовано в силу вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені).

З огляду на відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для стягнення із відповідача на її користь судових витрат.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 141, 179, 180, 183, 194, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 200, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (02094, м. Київ вул. Краківська, 20), Служба у справах дітей Мелітопольської міської ради Запорізької області (72313, Запорізька обл., м. Мелітополь, вул. Осіпенко, 96), про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 26 червня 2020 року.

Суддя: