Справа № 487/4376/19
Провадження № 2/487/289/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Бобрової І.В.,

при секретарі судового засідання Мазницької Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу №487/4376/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Садик Р.Д. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею матеріальних збитків, пов`язаних з невиконанням договору серії ННК №830309 від 29.08.2018 р. у сумі 316501,50 грн..

Свої вимоги мотивував тим, що 29.08.2018 р. позивач та відповідач уклали попередній письмовий договір, за яким відповідач продає позивачу автомобіль за визначену ціну. Під час укладання попереднього договору купівлі-продажу сторони дійшли взаємної згоди щодо порядку передачі майна та сплати вартості автомобіля 378000 грн. як частковий розрахунок за продаж автомобіля, решту грошей у сумі 375200 грн. щомісячними платежами в розмірі 31267 грн. покупець повинен сплачувати продавцю з кінцевим терміном погашення 29.08.2019 р. Позивач на виконання договору передав транспортний засіб відповідачу, проте останній ухиляється від виконання договору та не сплачує щомісячні платежі. Таким чином, сума збитків від невиконання умов договору з урахуванням інфляції становить 308417,70 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості складають 6083,90 грн.

Ухвалою суду від 12.08.2019 р. відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

12.09.2019 р. до канцелярії суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_3 про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених матеріальних збитків, пов`язаних з невиконанням договору серії ННК №830309 від 29.08.2018 р. в розмірі 386908,00 грн..

Ухвалою суду від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 17.03.2020 р. в судовому засіданні оголошено перерву для витребування інформації.

Ухвалою суду від 22.04.2020 р. в задоволенні заява представника позивача адвоката Куценка Ю.О. про залучення до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 , відмовлено.

Позивач до судового засідання не з`явилась. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за своєї та позивача відсутності, збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`явився. Представник відповідача надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за своєї та відповідача відсутності, позовні вимоги не визнала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Разом з тим, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому ЄСПЛ вказав, що пункт 1 зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

23.11.2011 р. транспортний засіб Renault Premium 420, 2001 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 був зареєстрований за ОСОБА_4 з присвоєнням номерного знаку НОМЕР_2 , що підтверджується копією реєстраційної картки транспортного засобу.

04.09.2017 р. ОСОБА_4 на підставі довіреності уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси з питань, пов`язаних з експлуатацією автомобіля, а також керувати, слідкувати за технічним станом, проводити поточний ремонт та розпоряджатися (продати, обміняти, здавати в оренду, зняти з обліку у відповідності з чинним законодавством України) (арк. спр.70).

29.08.2018 р. позивач та відповідач уклали попередній письмовий договір, згідно з яким продавець ( ОСОБА_1 ) продає покупцю ( ОСОБА_2 ) автомобіль «Renault Premium 420» державний номерний знак НОМЕР_2 за визначену сторонами ціну - 378 000 грн. Крім цього сторони дійшли взаємної згоди щодо порядку передачі майна та сплати вартості автомобіля 378 000 грн., а саме покупець передав продавцю 2 800 грн. як частковий розрахунок за продаж автомобіля. Решту грошей у сумі 375 200 грн. 00 коп. щомісячними оплатами у сумі 31 267 грн. 00 коп. покупець повинен сплачувати продавцю, з кінцевим терміном погашення 29 серпня 2019 р. (арк. спр.8).

29.08.2019 р. ОСОБА_1 направлено ОСОБА_2 лист-пропозицію щодо укладання договору купівлі-продажу автомобіля (арк. спр.27).

Листом від 30.08.2019 менеджер з сервісу ПП «Техносервісінформ» повідомив, що автомобіль «Renault Premium 420», д.н.з. НОМЕР_2 , поступив на ремонт на сервісну станцію Вольво/Рено, Техносервісінформ, м.Дніпро, 15.03.2019 р. з проблемою самовільне розсухарювання клапана. Автомобіль пригнав на сервіс ОСОБА_2 (арк. спр.30).

До теперішнього часу вказаний транспортний засіб знаходиться на стоянці ПП «Техносервісінформ» (арк. спр.90).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Частиною 1 статті 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.635 ЦПК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 635 ЦК України передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Пунктом 2.7 попереднього договору від 29.08.2018 р. передбачено, що сторони повинні виконати свої взаємні обов`язки за основним договором (продавці передати майно, покупець сплатити відповідну грошову суму) під час укладання основного договору.

Пункт 5 попереднього договору від 29.08.2018 р. закріплює положення про те, що якщо одна сторона ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), інша сторона вправі звернутись до суду з вимогою про примушення укласти основний договір, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В судовому засіданні встановлено, що договір купівлі-продажу транспортного засобу укладено не було, до суду з вимогою про примусове укладання основного договору з відповідачем позивач не зверталась. Отже, попереднім договором фактично були визначенні умови, на яких повинен бути укладений основний договір, а тому він за своєю юридичною природою не може породжувати наслідків для відповідача, передбачених ст. 625 ЦК України.

Таким чином, суд приходить до переконання про помилковість обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені ОСОБА_1 , покласти на неї, як позивача, у задоволенні позову якого відмовлено.

Керуючись ст. ст. 4,5,13,76-81,263,265, 280-282,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено та підписано суддею 26.06.2020 р.

Головуючий суддя І.В.Боброва