справа №619/3466/19
провадження №2/619/144/20
Рішення

іменем України

15 червня 2020 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/3466/19,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

вимоги позивача: про стягнення суми,

представники позивача: ОСОБА_3 ,

представник відповідача: ОСОБА_4 .

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 5044371,20 грн, втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1991998,42 грн, 3% річних у розмірі 467746,67 грн, суму за користування позиченими коштами у розмірі 2438985,20 грн, а всього 9943101,49 грн, посилаючись на те, що 01.08.2016 відповідно до розписки відповідач взяв у неї в борг у сумі 5 000 000 грн, що станом на день передачі коштів еквівалентно 200000 доларів США і зобов`язався їх повернути 01.09.2016 у сумі еквівалентній 200000 доларів США на день розрахунку. У зазначений у розписці строк відповідач борг не повернув і на її прохання про добровільне повернення боргу не реагує. Станом на 29.08.2019 сума боргу за розпискою становить 5044371,20 грн, що еквівалентно 200 000 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України. Крім того, заборгованість відповідача перед нею станом на 29.08.2019 з урахуванням втрат від інфляції, 3% річних та відсотків за користування позиченими коштами складає 9943101,49 грн з яких: 5044371,20 грн сума боргу за розпискою; 1991998,42 грн втрати від інфляції; 467746, 67 грн 3% річних; 2438985, 20 грн користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ.

Представником відповідача 04.12.2019 подано відзив, відповідно до якого заперечує проти позову та вважає його необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять оригінал розпискиь. Зазначений в розписці термін займу 01.09.16 не свідчить про встановлення строку виконання зобов`язання, зазначені цифри не можна вважати певною календарною датою, адже рік має бути визначений чотирма цифрами. Строк повернення позики не визначений, а тому визначається моментом пред`явлення вимоги. Оскільки позивач не звертався із вимогою до відповідача про повернення боргу, тому позов позивача про стягнення грошових коштів заявлений передчасно. Оскільки строк виконання зобов`язань за розпискою не настав, у позивача немає правових підстав для застосування відповідальності за порушення грошових зобов`язань, передбачений ст. 625 ЦК України стягнення 3% річних та індексу інфляції. Стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості визначеної в іноземній валюті або в її еквіваленті не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України гривні. Позивачем сума боргу визначена в еквіваленті іноземної валюти. У позовній заяві позивач зазначив, що сума боргу за розпискою складає 5044371,20 грн, що еквівалентно 200 тис. доларів США за офіційним курсом НБУ станом на 29.08.2019. Отже, оскільки сума боргу в розписці визначена як еквівалент певної суми в доларах, то ця сума не підлягає індексації внаслідок знецінення, а тому вимоги позивача про стягнення 1991998,42 грн втрат інфляції є незаконними. Позивач просить суд стягнути з відповідача проценти від суми позики, посилаючись на ч. 1 ст. 1048 ЦК України. При цьому, позивач виходить із того, що у розписці не зазначено жодних відсотків, а тому він просить стягнути суму за користування позиченими коштами у розмірі облікової ставки НБУ за три роки (з 02.09.2016 по 29.08.2019) - у загальній сумі 2 438 985,20 грн. Відповідно до судової практики, після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом (правовий висновок, викладений у постанові Великої ПалатиВерховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №14-10цс18, Постанові Верховного Суду від 19вересня 2018 року у справі №752/11447/16-ц, постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 рокусправа № 643/16336/16-ц , Постанова від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, Постанова від 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц та ін.). Позивач зазначив у позові, що займ брався на один місяць і строк займу закінчився 01.09.2016, але абсолютно безпідставно наполягає на стягненні відсотків за користування коштами за три роки. Отже, після спливу строку кредитування позивач не має право на нарахування відсотків за користування позиченими коштами. Позивач надав суду розрахунок суми боргу, який зроблений на підставі помилкових даних. У позовній заяві позивач просить суд про стягнення суми боргу 5 044371,20 грн, але, в розрахунку суми боргу, який долучено до позову, позивач всі розрахунки (витрат від інфляції, 3% річних, суми облікової ставки НБУ) проводить, відштовхуючись від суми боргу 5 216 240,00 грн. У тому числі і розрахунок 3% річних здійснений позивачем виходячи із того, що сума боргу складає 5216240,00 грн. Отже, наданий позивачем розрахунок складений на підставі суперечливих даних щодо суми боргу, а тому такий розрахунок не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості в заявленому розмірі.

Представником позивача до суду надано відзив, відповідно до змісту якого боргова розписка наявна саме у кредитора, що свідчить про невиконання боргового зобов`язання, за вимогою суду оригінал боргової розписки, копія якої наявна в матеріалах справи, буде надана для приєднання до матеріалів справи. Договір позики, який є предметом розгляду зазначеного судового розгляду укладено між двома фізичними особами, позивач не є фахівцем у сфері права і не обізнана з методичними рекомендаціями, щодо оформлення календарних дат в документі. При укладанні договору позики сторони дійшли згоди з питання, що позика надається строком на 1 календарний місяць з 01 серпня 2016 року по 01 вересня 2016 року. Дійсно під час написання розписки відповідач по справі особисто зазначив час повернення позики: «Денежные средства обязуюсь вернуть 01.09.16». Скорочений формат дати повернення коштів є загально прийнятим у суспільстві засобом скорочення дат, і дає можливість чітко визначити, у які строки має бути повернута позика. Посилання представника відповідача у справі на невірний формат дати повернення коштів, що унеможливлює визначити строк повернення позики є безпідставною спробою відповідача уникнути необхідності повернення позики в строки обумовлені між сторонами домовленістю. У даному випадку саме відповідач не визначився за який період він повинен сплати відсотки за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ чи за три роки користування в розмірі (з 02.09.201 по 29.08.2019) у загальній сумі 2 348 985,20 грн, чи все ж таки за 31 календарний день правомірного користування позиченими коштами в розмірі 5000000,000х15,5% (облікова ставка НБУ)/100%х31 = 65821,92 грн. Станом на 01.09.2018 офіційний курс долара США відносно гривні становив 26,0812, відповідно сума позики, яка підлягала поверненню в сумі еквівалентній 200000 доларів США станом на 01.09.2016 становить 200 000х26,0812 = 5216240,00 грн. І саме на суму позики, яка не була повернута своєчасно, а саме 01.09.2016 нараховані 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України, що становить 467 746,67 грн. Основна сума боргу заявлена в позовній заяві становить 5044371,20 грн. Зазначена сума визначена за допомогою офіційного курсу НБУ станом на 29.08.2019, а саме 200 000х25.221856 = 5044371,20 грн.

Представником відповідача 26.12.2020 до суду надані заперечення, відповідно до змісту яких відповідач заперечує ту обставину, що видав позивачу вказану розписку у зазначену дату, але позбавлений можливості довести цю обставину в суді через відсутність предмету дослідження оригіналу розписки. Вважає, що оригінал розписки від 01.08.2016 має бути витребуваний у позивача для проведення фізико-хімічної експертизи. Відповідач наполягає на тому, що зазначений в розписці термін повернення займу 01.09.16 не свідчить про встановлення строку виконання зобов`язання. Незалежно від того, чи знала позивач про Національний стандарт України Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003, чи ні, встановлення дати має бути чітко зрозумілим. Оскільки позивач не звертався із вимогою до відповідача про повернення боргу, тому позов позивача про стягнення грошових коштів заявлений передчасно. Відповідно до правової позиції позивача, вона надала займ відповідачу на строк 1 місяць. Між тим, заявила вимогу про стягнення з відповідача відсотків (розмір яких не був передбачений розпискою) за 3 роки, що передували звернення її до суду. Але позивач не надала розумного обґрунтування щодо причин такого нарахування. Розрахунок суми боргу містить визначення суми боргу відповідача станом на 29.08.2,20 грн. Між тим, розрахунки індексу інфляції на суму боргу, 3% річних та процентів зроблені позивачем виходячи із суми боргу 5216240,00 грн. Наявність навіть однієї математичної помилки у розрахунках веде до помилковості загальних висновків про розмір заборгованості. Отже, наданий позивачем до позову розрахунок суми боргу є неналежним, із чим позивач сама погоджується. Належного розрахунку суми позову позивачем так і не додано. Отже, сума на яку претендує позивач сума боргу з нарахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох відсотків від простроченої суми та суми за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ є недоведеною.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 04.09.2019 позовну заяву залишено без руху та 13.09.2019 позивачем виправлені зазначені в ухвалі недоліки.

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 16.09.2019, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідача.

Ухвалою від 03.10.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.11.2019 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

Відповідач у судові засідання 18.03.2020, 15.04.2020, 15.05.2020, 15.06.2020 не з`явився, надавши до суду засобами електронної пошти клопотання про відкладення розгляду справу у зв`язку з розповсюдженням коронавірусу COVID-19.

Представник відповідача у судові засідання 18.03.2020, 15.04.2020, 15.05.2020, 15.06.2020 не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 25 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 ЦК України).

Пунктом 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Так, суд зазначає, що постановою КМУ від 20 травня 2020 за № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» передбачено послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється, зокрема, пасажирські перевезення автомобільним транспортом, перевезення пасажирів метрополітеном, перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вищевикладене та те, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами та розглянути справу у розумні строки, а також те, що відповідач скористався правом надання відзиву та заперечень та неодноразово не з`явився у судові засідання ні відповідач, ні представник, суд вважає можливим розглянути справу без відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом установлено, що згідно розписки від 1 серпня 2016 року ОСОБА_2 взяв у борг та зобов`язався повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 000 000 грн, що становить еквівалент 200 000 доларів США в строк до 01.09.2016, у сумі еквівалентній 200 000 доларів США на день розрахунку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Частинами першою та другою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6 - 63цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, у наданій розписці зазначено про зобов`язання відповідачем повернути борг до 01.09.2016.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Суд зазначає, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання у ОСОБА_2 виникло перед ОСОБА_1 та не виконане.

При цьому, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, а саме після 01.09.2016.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в розмірі 67759,56 грн.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд погоджується з наведеними позивачем письмовими розрахунками, згідно яким: сума боргу становить 5044371,20 грн; втрати від інфляції за весь час прострочення становлять 1991998,42 грн, 3% річних - 467746,67 грн (а.с.10-14).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 9605,00 грн.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 7218,16 грн (розмір заявлених вимог 9943101,49 грн (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню 7571875,85 грн (75,15%).

Відповідно до ст. 259 ЦПК України, ст. 129-1 Конституції Українисуди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424, цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.08.2016 в розмірі 5044371,20 грн, втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1991998,42 грн, 3% річних у розмірі 467746,67 грн, проценти на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 67759,56 грн, а всього 7571875,85 (сім мільйонів п`ятсот сімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять гривень 85 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 7218,16 грн (сім тисяч двісті вісімнадцять гривень 16 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається Харківському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до п.п.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України через Дергачівський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України строк, визначений, в т.ч. ст. 354 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 19.06.2020.

Суддя І. М. Нечипоренко