Справа №464/3121/20
пр № 2-з/464/28/20
У Х В А Л А

17 червня 2020 року Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Чорної С.З.,

за участі секретаря судового засідання Бусько Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

16 червня 2020 позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 у якому просить змінити черговість спадкування, визнавши за нею право на спадкування разом із ОСОБА_2 .

В позовній заяві позивач просить забезпечити позов шляхом заборони державному нотаріусу Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та вчиняти реєстраційні дії щодо реєстрації права власності на спадкове майно ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви покликається на те, що вона тривалий час опікувалася померлим, надавала йому допомогу та відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України має право на спадкування. Зазначає, що незастосування даного виду забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання можливого рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд зазначає, що даних щодо дійсної і реальної загрози вчинення будь-яких дій щодо нерухомого майна відповідачем та невиконання майбутнього рішення матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене вище, суд не встановив співмірності розміру позовних вимог із обраними способами забезпечення позову. Матеріали справи не містять жодних доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Враховуючи інтереси не тільки позивача, але й відповідача про яких відсутні будь-які дані у суді, співмірність способів забезпечення позову із предметом спору, суд прийшов висновку, що у заяві необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 260, 261, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19) процесуальний строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Суддя Чорна С.З.