Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 607/11260/15-ц

провадження № 61-39682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року у складі судді Дзюбича В. Л. та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів: Загорського О. О., Ходоровсього М. В., Щавурської Н. Б.,

та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 про стягнення нарахованих за кредитним договором відсотків, інфляційних втрат і трьох процентів річних.

Позовна заява обґрунтована тим, що 29 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (далі - ВАТ «Універсал Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 укладено генеральний договір № 11/440-Г про надання банківських послуг із кредитування.

На виконання цього договору між сторонами було укладено:

- кредитний договір від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К та додаткову угоду

від 15 лютого 2008 року № 1 до нього, відповідно до яких банк надав

ОСОБА_1 кредит у сумі 100 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 31 січня 2009 року;

- кредитний договір від 30 листопада 2007 року № 11/482-К та додаткову угоду

від 15 лютого 2008 року № 1, відповідно до яких банк надав ОСОБА_1 готівкові кошти в сумі 70 000,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних на строк до 26 жовтня 2018 року;

- додаткову угоду від 28 березня 2008 року № 1/440-I7BL2919KL, відповідно до якої ОСОБА_1 надано готівкові кошти в сумі 83 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних до 28 лютого 2009 року.

Між позивачем і ОСОБА_2 цього ж дня укладено договір поруки № 11/440-п, за умовами якого вона зобов`язалася відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 зобов`язань у повному обсязі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2010 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у сумі 2 168 580,14 грн та в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки.

На час звернення до суду з цим позовом заборгованість банку в розмірі

2 168 580,14 грн відповідачі не повернули, що зумовило донарахування відсотків згідно з умовами кредитних договорів за період з 27 жовтня 2010 року до 25 червня 2015 року.

Зокрема: за договором кредиту від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К в розмірі 184 908,36 дол. США; за договором кредиту від 30 листопада 2007 року

№ 11/482-К в розмірі 40 247,20 дол. США, за додатковою угодою від 28 березня 2008 року № ВL1/440-Г/ВL2919КL в розмірі 71 991,66 дол. США, а всього -

297 147,22 дол. США, що в еквіваленті становить 6 292 989,77 грн., а також нарахування трьох відсотків річних у сумі 195 172,21 грн та інфляційних втрат

в сумі 1 539 691,90 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К у сумі 184 908,36 дол. США, що еквівалентно 3 915 992,95 грн.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за нарахованими відсотками за кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 11/482-К у сумі 40 247,20 дол. США, що еквівалентно 852 356,01 грн.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за нарахованими відсотками за додатковою угодою від 28 березня 2008 року № ВL1/440-Г/ ВL2919КL в сумі 71 991,66 дол. США, що еквівалентно 1 524 640,81 грн.

Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» три проценти річних у розмірі 195 172,21 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 539 691,90 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К, за кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 11/482-К; додатковою угодою від 28 березня 2008 року № 1/440-Г/BL2919KL.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 1 827,00 грн.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» судовий збір у сумі 1 827,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність судового рішення

про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника

від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум інфляційних втрат і трьох відсотків річних.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 15 березня 2017 року змінено.

У позові ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 539 691,90 грн відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає, тому в цій частині позову слід відмовити.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалами Верховного Суду від 19 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 607/11260/15-ц та витребувано її з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві

Бурлакову С. Ю.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк».

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір припинив свою дію після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення інфляційних виплат, оскільки зобов`язання за кредитним договором було виражене в доларах США. Позивач має право лише на отримання трьох процентів річних

від простроченої суми боргу згідно зі статтею 625 ЦК України, проте ним пропущено строк позовної давності, про яку заявляв відповідач у суді апеляційної інстанції.

У липні 2018 року ПАТ «Універсал Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня

2018 року в частині відмови у стягненні інфляційних втрат, у решті вказане судове рішення залишити без змін.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд залишив поза увагою, що якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов`язання, перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання такого зобов`язання.

Відповідно до статті 400 ЦПК України постанова апеляційного суду за касаційною скаргою ПАТ «Універсал Банк» суд касаційної інстанції переглядає лише в частині вимог про стягнення інфляційних втрат.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу

до касаційного суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 29 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 11/440-Г, згідно

з умовами якого відкриття кредитних ліній і видача кредитних коштів буде здійснюватись за окремими додатковими договорами (угодами),

які є невід`ємною частиною генерального договору і мають назву відповідно

до виду операції: кредитний договір, кредитний договір з відкриттям відновлюваної/не відновлюваної кредитної лінії.

Між сторонами були укладені додаткові угоди про внесення доповнень: додаткова угода від 15 лютого 2008 року № 1; додаткова угода від 27 березня

2008 року № 2 про встановлення ліміту сум кредитування; додаткова угода від 28 березня 2008 року № 1/440-Г/BL2919KL.

На виконання генерального договору між сторонами були укладені на умовах забезпеченості, строковості, щомісячної сплати відсотків за користування коштами такі договори: 1) кредитний договір від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К, за яким позивач відкрив відповідачу кредитну лінію «плюс» та надав у тимчасове платне користування на поточні потреби готівкові кошти в сумі 100 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 31 січня 2009 року; 2) кредитний договір від 30 листопада 2007 року № 11/482-К, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування на поточні потреби готівкові кошти в сумі 70 000 дол. США зі сплатою 11,5 % річних на строк до 26 жовтня 2018 року; 3) додаткову угоду від 28 березня 2008 року № 1/440-Г/BL2919KL, за якою позивач відкрив кредитну лінію та надав відповідачу у тимчасове платне користування на поточні потреби готівкові кошти в сумі 83 000,00 дол. США зі сплатою 14 % річних на строк до 28 лютого 2009 року.

29 жовтня 2007 року між ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_2 укладено договір поруки № 11/440-п, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати в повному обсязі за виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають з умов договору.

ОСОБА_1 передав в іпотеку: нежиле приміщення - адміністративний будинок загальною площею 450,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 (договір іпотеки від 29 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джурою О. М. за реєстром № 3846); нежиле приміщення - тваринницьку будівлю під літерою «Л» загальною площею

1 779,1 кв. м в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 (договір іпотеки від 28 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Збаразького районного нотаріального округу Джурою О. М. за реєстром № 2304).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 27 жовтня 2010 року стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість у розмірі 2 168 580,14 грн;

1 700,00 грн судового збору; 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Звернено стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення - адміністративний будинок, загальною площею 450,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 ; та нежиле приміщення - тваринницьку будівлю під літерою «Л» загальною площею 1 779,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд встановив, що з часу ухвалення рішення від 27 жовтня 2010 року борг у розмірі 2 168 580,14 грн та судові витрати в сумі 1 820,00 грн відповідачі не сплатили, що зумовило виникнення заборгованості за нарахованими відсотками, яка згідно з доданим до матеріалів справи розрахунком на 25 червня 2015 року становить: за кредитним договором від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К - 184 908,36 дол. США; за кредитним договором від 30 листопада 2007 року № 11/482-К - 40 247,20 дол. США; за додатковою угодою від 28 березня 2008 року № Г/BL2919KL - 71 991,66 дол. США, всього на загальну суму 297 147,22 дол. США, що еквівалентно 6 292 989,77 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційних скарг ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня

2017 року й постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року, а також ПАТ «Універсал Банк» на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційних скарг, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стосовно стягнення нарахованих за кредитним договором відсотків суд

Відповідно до статей 526, 530, 1054 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Норма абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосована лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18),

від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Отже, звернувшись у 2010 році до суду з позовом, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором.

Враховуючи викладене, у зв`язку з реалізацією права на дострокове повернення позики припинилося право кредитора нараховувати відсотки за кредитом.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскільки у позивача не було права стягувати нараховані за кредитним договором відсотки після закінчення строку дії кредитного договору, то у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його безпідставністю.

Стосовно стягнення заборгованості з поручителя

Оскільки ПАТ «Універсал Банк» використало право вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2010 році до суду з позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 , такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи із зазначеної норми права, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Враховуючи встановлену законодавцем правову природу поруки як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, наявність рішення про дострокове стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Стосовно вимог заявлених у порядку частини другої статті 625 ЦК України

Статтею 625 ЦК України, зокрема врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, свідчить про компенсаційний, а не штрафний зміст відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою відповідно до статті 549 ЦК України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора

від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності

за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Результат правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 340/385/17 (провадження № 14-495цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про правомірність нарахування на суму основної заборгованості індексу інфляції, оскільки позивач скористався своїм процесуальним правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 31 травня 2015 року. Отже, з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України - гривня, тому нарахування індексу інфляції на таку заборгованість визнано правомірним.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не врахував, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту в доларах США.

Таким чином, з ухваленням рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27 жовтня 2010 року про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відповідно, кредитор має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час простроченняз урахуванням загального строку позовної давності, про застосування якого ОСОБА_1 заявив у заяві про перегляд заочного рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційних скарг) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права

або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, але апеляційний суд допустив неправильне застосування норм матеріального права, то Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року та постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року, з ухваленням у справі нового судового рішення.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові зазначає про розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої - другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи те, що Верховним Судом касаційні скарги сторін задоволено частково, судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову, а також за подання апеляційної та касаційної скарги, підлягають перерозподілу пропорційно до задоволених вимог, а саме: з відповідача на користь банку підлягають стягненню витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання позову в розмірі 1 008,50 грн; із ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 983,76 грн; витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання касаційної скарги ПАТ «Універсал Банк», підлягають стягненню з відповідача на користь банку в розмірі 2 017,00 грн; витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 , підлягають стягненню з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 у розмірі 5 290,00 грн.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 24 травня 2018 року скасуватий ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» три проценти річних у розмірі 195 172,21 грн та інфляційні втрати в розмірі 1 539 691,90 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором №11/449-К від 31 жовтня 2007 року, кредитним договором №11/482-К від 30 листопада 2007 року; додатковою угодою № 1/440-Г/BL2919KL від 28 березня 2008 року.

В частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за кредитними договорами від 31 жовтня 2007 року № 11/449-К та від 30 листопада 2007 року

№ 11/482-К, а також за додатковою угодою від 28 березня 2008 року

№ ВL1/440-Г/ ВL2919КL відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору

за подання позову, в розмірі 1 008,50 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору

за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 983,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору

за подання касаційної скарги Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», в розмірі 2 017,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з оплатою судового збору

за подання касаційної скарги ОСОБА_1 , у розмірі

5 290,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун