Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Гришка О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 (приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся 11.02.2020 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказано, що він визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, за яким 19 червня 2019 року вироком Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджено за ч. 1 ст.115 КК України до восьми років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 20, 93, 94 КК України до останнього застосовані примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 його брат ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження не сумісні із життям, внаслідок яких помер на місці. На поховання брата позивач витратив значну суму коштів, однак має підтвердження лише на суму 10152 гривень, так як усі чеки не збереглися.

У позовній заяві вказано, що внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 позивач зазнав моральних страждань.

ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_3 був його молодшим братом, з яким із самого дитинства у них склались теплі, дружні братські стосунки. Вони завжди підтримували один одного у складних життєвих ситуаціях та раділи, коли в житті відбувались приємні події. Позивач вказує, що думка про смерть брата і на даний час не полишає його, внаслідок чого в нього періодично погіршується сон та загальне самопочуття. Позивач не може знаходиться у квартирі, в якій було вбито брата, тому він вимушений проживати в іншому місці.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь майнову шкоду в сумі 10152 гривень та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, вказав також, що у нього відсутні кошти для того, щоб відшкодувати зазначену шкоду.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 19.06.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді восьми років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 20, 93. 94 КК України, до ОСОБА_2 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку за місцем відбування покарання.

Вказаним вироком встановлено, що 28.06.2018 року під час спільного вживання спиртних напоїв на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникла сварка, яка у подальшому переросла у бійку. Під час сварки у ОСОБА_2 виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_3 Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з метою позбавлення життя потерпілого, наніс не менше одного удару рукою стиснутою пальцями в кулак по тулубу ОСОБА_3 , в результаті чого останній впав на підлогу. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_2 вийшов із будинку, знайшов на порозі дерев`яну палицю, взяв її до рук та з метою доведення злочинного наміру до кінця, повернувся до будинку, де наніс дерев`яною палицею ОСОБА_3 , який лежав на спині, не менше чотирьох ударів по голові, не менше п`яти ударів у грудну клітину, не менше чотирьох ударів по лівій руці та не менше двох ударів по правій руці, після чого використовуючи дерев`яний табурет придавив ним шию ОСОБА_3 . Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження не сумісні із життям, внаслідок яких помер на місці. Згідно висновку експерта № 171-1 від 27.07.2018 року причиною смерті ОСОБА_3 слід вважати механічну асфіксію в результаті стиснення органів шиї тупим предметом. (а.с. 3).

Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень, цей вирок на момент закінчення розгляду даної цивільної справи набрав законної сили.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 11).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Відповідно до долученого товарного чеку від 28.06.2018 року позивач поніс витрати на поховання загиблого брата ОСОБА_3 в розмірі 10152 грн. (а.с. 12-14).

Тому, вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, суд виходить з того, що позивач дійсно поніс витрати, пов`язані з вчиненим кримінальним правопорушенням (витрати на поховання загиблого брата), на загальну суму 10152 грн., а тому його вимоги є обґрунтованими в зазначеній частині.

Частина 1 ст. 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів такого захисту, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача.

Факт проживання позивача та його загиблого брата ОСОБА_3 однією сім`єю підтверджується змістом вироку (а.с. 3), з якого вбачається, що вбивство ОСОБА_3 сталося у його будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також відміткою в паспорті позивача про реєстрацію його місця проживання (а.с. 9 зворот), з якої вбачається, що місце проживання позивача з 24.04.2000 року зареєстроване за цією ж адресою.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує моральні страждання ОСОБА_1 пов`язані з втратою брата, він зазнав тяжких душевних страждань, були порушені його нормальні життєві зв`язки, що знаходиться в прямому причинному зв`язку з протиправними діями відповідача. При цьому суд враховує пояснення позивача, викладені, зокрема, і в позовній заяві про те, що вбитий ОСОБА_3 був йому молодшим братом, з яким у нього з дитинства склались теплі, дружні братські відносини, вони завжди підтримували один одного у складних життєвих ситуаціях та раділи, коли в житті відбувалися приємні події. Позивач зазначає, що після смерті брата він пережив сильне душевне потрясіння і в той момент ще до кінця не усвідомлював, що вже не зможе допомогти братові, до останнього сподівався, що він живий, думки про смерть брата не залишають його і на даний час, йому важко примиритися із тим, що немає людини, яка із самого дитинства була частиною його родини. Позивач також вказує, що внаслідок цього в нього періодично погіршується сон та загальне самопочуття, а душевне потрясіння та стрес, які він пережив будуть нагадувати про себе до кінця його життя, він не може знаходитися у квартирі, де було вбито брата, де брат зазнав фізичних мук, тому позивач вимушений проживати в іншому місці. Останнє твердження узгоджується з змістом позовної заяви, в якій, крім зареєстрованого місця проживання позивача, зазначене місце його фактичного проживання. Направлена на зареєстровану адресу позивача кореспонденція з судовою повісткою про виклик в судове засідання поверталася працівниками підприємства поштового зв`язку без вручення (а.с. 25), а направлена за вказаним позивачем фактичним місцем проживання кореспонденція була вручена (а.с.а.с. 29, 50), при цьому позивач з`являвся у відповідні судові засідання.

Тому, виходячи з вищенаведеного, суд, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості, враховуючи матеріальний стан відповідача, який на момент закінчення розгляду справи відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, вважає за доцільне позовні вимоги в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 200000 грн. задовольнити повністю.

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати (судовий збір) в розмірі 2840,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166-1168 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , майнову шкоду в сумі 10152 (десять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні та моральну (немайнову) шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір в сумі 2840 (дві тисячі вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно до п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, і статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 19.06.2020 року.

Суддя