ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 року

м. Харків

справа № 638/4530/19-ц

провадження № 22ц/818/2055/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

третя особа ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року в складі судді Семіряд І.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належним майном.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 лютого 2008 року вона є власником автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , № об`єкта НОМЕР_2 .

Вказала, що при купівлі автомобіля будь-які обтяження або обмеження були відсутні. При знятті автомобіля з реєстраційного обліку співробітниками Державної автомобільної інспекції перевірено наявність або відсутність обтяжень, яких не виявлено.

Проте, як стало відомо з витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10 листопада 2018 року, існує зареєстроване приватне обтяження зазначеного автомобіля застава рухомого майна від 11 липня 2013 року, на підставі договору «Автопакет» від 26 грудня 2006 року, обтяжувачем за яким є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», а боржником ОСОБА_3 .

Зазначила, що автомобіль вона придбала 06 лютого 2008 року та зареєструвала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а обтяження зареєстровано в Державному реєстрі нерухомого майна лише 11 липня 2013 року, тобто вона є добросовісним набувачем та набула право власності на вищевказаний транспортний засіб без обмежень.

Вказала, що у зв`язку з накладенням на автомобіль обтяження вона позбавлена права розпоряджатися власністю.

Просила усунути перешкоди у користуванні власністю на автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна: вид обтяження приватне, застава рухомого майна від 11 липня 2013 року № 13789486, зареєстрована ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження договір «Автопакет» № 6/1/32/2006/840-К/96 від 26 грудня 2006 року, об`єкт обтяження автомобіль легковий № НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 , «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, обтяжувач Публічне акціонерне товариство «Комерійний банк «Надра», боржник ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, вирішити питання щодо судових витрат.

Вважала, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач пропустив строк на подачу відзиву, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, та не порушував питання щодо його поновлення; що письмові докази, додані до письмових пояснень відповідача, не були заздалегідь їй направлені та не засвідчені у встановленому порядку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 березня 2020 року у складі колегії суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М., Яцини В.Б. відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів Піддубного Р.М., Коваленко І.П., Тичкової О.Ю. від 07 квітня 2020 року призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

16 квітня 2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями на суддю судової палати з розгляду цивільних справ Бурлака І.В. розподілено цивільну справу № 638/4530/19-ц (22ц/818/2055/20) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року в складі судді Семіряда І.В. по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належним майном та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

Ухвалою Харківського апеляційного суду у складі колегії суддів: головуючий суддя Бурлака І.В., судді колегії Хорошевський О.М., Яцина В.Б. від 17 квітня 2020 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки вона набула у власність заставне майно без згоди банку, та при реєстрації її права власності не було взято до уваги, що автомобіль перебуває під зареєстрованим обтяженням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», укладено кредитний договір № 6/1/32/2006/840-К/96, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 41 580,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49% річних строком до 25 грудня 2009 року (а. с. 79-81).

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаним договором того ж дня, 26 грудня 2006 року, між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави, відповідно до якого позичальник передав у заставу банку автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 (а. с. 82-83).

Пунктом 2.3.1. договору застави передбачено, що заставодавець зобов`язаний не здійснювати без попереднього письмового дозволу заставодержателя дії, які призводять або можуть призвести до переходу права власності та/або користування та/або розпорядження предметом застави до інших осіб.

Згідно пункту 5.3. договору застави він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до повного виконання обов`язків позичальника за кредитним договором.

23 березня 2007 року на підставі договору застави від 26 грудня 2006 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про обтяження транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, № об`єкта НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 , з терміном дії до 23 березня 2012 року, що підтверджується копією витягу № 11765901 від 23 березня 2007 року (а. с. 84-85).

07 лютого 2008 року у ВРЕР №1 ГУМВС України в Харківській області здійснено реєстрацію транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію АХС078882, що підтверджується довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 04 липня 2019 року № 31/20/2-562 та копією вказаного свідоцтва (а. с. 14, 47).

Відомостей щодо надання банком згоди на реалізацію вищевказаного автомобіля матеріали справи не містять.

19 травня 2008 року ОСОБА_3 уклав з Закритим акціонерним товариством Страхова компанія «ВУСО» договір добровільного страхування наземного транспорту № -01, предметом якого є страхування його майнових інтересів, пов`язаних з володінням, користування та розпорядження транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, № НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 . Вигодонабувачем за договором є ХРУ ВАТ КБ «Надра» (а. с. 86-89). 26 травня 2008 року ОСОБА_3 сплатив страховий платіж за вищевказаним договором страхування у розмірі 8343,75 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 4119 (а. с. 90).

З витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10 листопада 2018 року № 57497493 вбачається, що 11 липня 2013 року зареєстровано обтяження застава рухомого майна на легковий автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ( НОМЕР_1 ), № НОМЕР_2 , чорного кольору, на підставі договору «Автопакет» № 6/1/32/2006/840-К/96 від 26 грудня 2006 року, власником якого є ОСОБА_1 , термін дії до 11 липня 2018 року (до змін), термін дії (після змін) 20 червня 2023 року (а. с. 9-10).

Зобов`язання за кредитним договором від 26 грудня 2006 року перед банком ОСОБА_3 не виконав.

З відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2014 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у задоволенні позову банку відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу» та стаття 572 ЦК України).

Частиною четвертою статті 577 ЦК України передбачено, що моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи до Державного реєстру вносяться держателем або реєстраторами Державного реєстру протягом робочого дня, в який подано заяву обтяжувача. Моментом реєстрації обтяження є день, година та хвилина внесення відповідного запису до Державного реєстру, а моментом припинення реєстрації обтяження є день, година та хвилина реєстрації в Державному реєстрі відомостей про припинення обтяження. Записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. Обтяжувач має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і подальше виключення запису або про продовження строку дії реєстрації на не більш як п`ятирічний строк.

Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Згідно з частиною 2 статті 586 ЦК України, частиною 2 статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Системний аналіз частини першої статті 27 Закону України «Про заставу» та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави дійти висновку про те, що реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: від 11 жовтня 2018 року, справа № 216/3042/15-ц, провадження № 61-18131св18, від 14 листопада 2018 року, справа № 626/605/16-ц, провадження № 61-5520св18.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході права власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року, справа № 503/6754/2012, провадження № 61-31691св18, від 05 червня 2019 року, справа № 378/1052/17, провадження № 61-37950св18.

Таким чином, у разі відчуження предмета обтяження без згоди обтяжувача, обтяження рухомого майна зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу був відсутній відповідний запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відчуження майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та Верховним Судом у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 522/11377/13-ц, від 31 жовтня 2018 року, справа № 461/12083/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 660/512/17.

Матеріали справи свідчать про те, що відомості про заставу транспортного засобу автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», 2005 року випуску, № об`єкта НОМЕР_2 на підставі договору застави від 26 грудня 2006 року внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 23 березня 2007 року з терміном дії до 23 березня 2012 року, що відповідає вимогам статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно якої записи зберігаються в Державному реєстрі протягом п`яти років з моменту їх внесення. В подальшому, 11 липня 2013 року вказане обтяження перереєстровано з терміном дії до 11 липня 2018 року та після змін до 20 червня 2023 року.

Таким чином, на час відчуження автомобіля, що є предметом застави, ОСОБА_1 у лютому 2008 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження спірного автомобіля.

При цьому, Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, у редакції на час придбання ОСОБА_1 спірного автомобіля, не передбачали необхідності перевірки відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна.

Враховуючи, що застава транспортного засобу була належним чином зареєстрована, й автомобіль відчужувався у період, коли був під обтяженням, тобто відчуження транспортного засобу було заборонено, відсутні підстави для визнання позивачки добросовісним набувачем.

Зазначений висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, провадження № 61-16542 св 19.

Обтяжувач не надавав згоду на відчуження автомобіля без збереження обтяження, тому застава автомобіля зберегла силу при переході права власності до нового власника майна.

Отже, обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у банку з моменту укладення договору застави, договір застави є чинним, відомості про обтяження не виключені з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тому відповідач залишився заставодержателем спірного автомобіля навіть при заміні власника заставленого майна, яким стала ОСОБА_1 .

За таких умов, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку, що вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у користуванні автомобілем шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 шодо того, що відповідач пропустив строк на подачу відзиву, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, не порушував питання щодо його поновлення; що письмові докази, додані до письмових пояснень відповідача, не були заздалегідь їй направлені та не засвідчені у встановленому порядку, судова колегія відхиляє, виходячи з наступного.

Частинами 7 та 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення зазначеної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву та всі письмові та електронні докази, висновки експертів та заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відомостей щодо дати отримання відповідачем копії зазначеної ухвали матеріали справи не містять.

Відзиву на позов ОСОБА_1 банком не надано, що в силу вимог частини 8 статті 178 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим, 07 серпня 2019 року електронною поштою банком подані письмові пояснення з відповідними копіями письмових доказів. Ті ж самі документи направлені відповідачем поштою рекомендованим листом, та надійшли до суду 14 серпня 2019 року.

Однак, зазначений документ є не відзивом, а поясненнями відповідача, право на подання яких він має в силу пункту 3 частини 1 статті 43 ЦПК України.

Частинами 3 та 9 статті 83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Матеріали справи свідчать, що усі наявні докази відповідачем надіслано до суду разом з письмовими поясненнями.

Враховуючи обсяг доказів та їх подання до суду за допомогою електронної пошти, судова колегія вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у їх прийнятті через відсутність підтвердження направлення їх копій позивачці.

Посилання ОСОБА_1 на те, що копії поданих доказів не були належним чином засвідчені, спростовуються матеріалами справи, оскільки копії письмових доказів, направлені рекомендованим листом до суду, прошиті, пронумеровані та скріплені підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку та печаткою (а. с. 85, зворот).

Крім того, зазначені ОСОБА_1 обставини не свідчать про допущення судом порушень норм процесуального права, що є обов`язковими підставами для скасування судового рішення у відповідності до частини 3 статті 376 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.