ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4871/20 Справа № 207/3389/19 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 2).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачкою він перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2002 року. Шлюб зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 791. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактичні подружні стосунки з відповідачем припинені після укладення шлюбу, тому що він вимушений був виїхати до Ізраїлю та більше вони з відповідачкою не зустрічалися, примирення та подальше перебування у шлюбі є неможливим. Між ними склались неприязні стосунки, вони не підтримують сімейних відносин і він категорично заперечує проти можливості відновлення подружніх стосунків, тобто примушування до подальшого спільного життя буде прямо суперечити його інтересам. Зазначив, що примирення між ними неможливе, а тому надання терміну для примирення не вбачав за необхідне. Відновлювати подружні відносини з відповідачем позивач не збирається. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і шлюб необхідно розірвати.

Просив розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2019 року сторонам було надано строк на примирення (а.с. 34).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено в повному обсязі /а.с. 43-44/.

Своє рішення суд обгрунтував тим, що оскільки позивач не бажає разом проживати з відповідачкою у шлюбі, і крім того вважає, що це суперечить його інтересам, не бажає примиритися з відповідачкою, вважає, що фактично шлюбні відносини з нею вже припинені, сторони припинили шлюбні відносини, вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не призвели до примирення сторін, позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача у справі і позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню у повному обсязі.

ОСОБА_1 з рішенням суду не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, посилаючись на те, що обставини викладені в рішенні судом першої інстанції не відповідають дійсності та порушують її права, як учасника справи /а.с. 52-54/.

Позивач по справі скористався своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований 21 червня 2002 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області за актовим записом № 791.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні подружні стосунки сторін припинені, так як позивач виїхав до Ізраїлю, де і мешкає на теперішній час.

Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновити її неможливо.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову, оскільки позивач обґрунтовано висловив таке бажання, вказавши, що продовження шлюбу з відповідачем буде суперечити його інтересам, а примушення чоловіка до шлюбу не допускається.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками враховуючи наступне.

Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що сім`я сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена, а примушування до збереження шлюбних відносин буде порушенням права позивача на свободу та особисту недоторканість.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи скарги про те, що заявник не отримувала ухвалу суду про надання сторонам строку на примирення та те, що вона не була повідомлена про дату, час та місце судового засідання, колегію суддів не беруться до уваги, оскільки вказані доводи не є підставою для скасування рішення суду, а також спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду від 19 грудня 2019 року про надання строку на примирення та призначення розгляду справи на 04.02.2020 року супровідним листом від 19.12.2019 року надсилалась сторонам (а.с. 35), однак, вказана ухвала не була отримана заявником, відповідачем по справі, оскільки на адресу суду повернувся конверт за закінченням встановленого строку зберігання. Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що в матеріалах справи також наявні повідомлення про отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження (а.с. 20), а також в матеріалах справи наявна заява відповідача в якій остання просила проводити розгляд підготовчого засідання та вирішення питання щодо надання сторонам строку на примирення без її участі (а.с. 22). Таким чином, відповідач знала про розгляд даної справи та мала можливість та право щодо отримання інформації про стан розгляду справи на протязі всього періоду розгляду справи, проте не скористалась своїм правом, тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було допущено порушення норм процесуального права щодо сповіщення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також щодо направлення процесуальних документів по справі.

Доводи скарги про те, що судом в рішенні суду було використано інформацію, яка позивачем у позові не зазначалась, а саме щодо наявності у подружжя від шлюбу неповнолітньої дитини є безпідставними та спростовуються змістом самого позову (а.с. 2).

Доводи скарги про те, що суд першої інстанції не надав їй можливість захистити свої права та надати докази, оскільки позивач завдає їй матеріальні збитки та ухиляється від сплати аліментів, колегією суддів не береться до уваги, оскільки завдання позивачем матеріальних збитків та його ухилення від сплати аліментів не є підставами для відмови у розірванні шлюбу. В разі завдання позивачем матеріальних збитків, а також ухилення його від сплати аліментів, позивач не позбавлена права звернутись до суду з відповідними позовами щодо захисту своїх порушених прав. Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що заявник в своїй апеляційній скарзі сама зазначає про те, що за захистом своїх порушених прав щодо ухилення позивача від сплати аліментів вона вже звернулася до суду із позовом.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника з рішенням суду та мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров