Провадження № 2/161/76/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 червня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Договору дарування будинку, посвідченого приватним нотаріусом районного нотаріального округу Ходачинською Н.І., ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані він (власник) , неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_2 .

Він з відповідачем перебував в шлюбі, зареєстрованому 27 травня 2006 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.05.2017 року. Відразу після розірвання шлюбу відповідач добровільно, разом з дітьми, виселилась з належного йому на праві власності житловому будинку до своїх батьків у Рівненську область.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою знятись з реєстрації, однак остання ніяким чином не реагує на його вимоги, чим порушує його права як власника, зокрема, він не може оформити гарантовану державою субсидію. Крім того, як стало відомо позивачу, відповідач на даний час перебуває у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_7 , та чекає на дитину, яка має народитись у новому шлюбі, та яку остання має намір зареєструвати в належному йому , ОСОБА_1 , на праві власності будинку АДРЕСА_2 , що також свідчить про порушення його прав як власника житлового будинку.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просив усунути перешкоди в здійсненні права власності житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача подала заяву, в якій вона просить справу розглядати за її відсутності, та позовні вимоги задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

В силу вимог ст. 41 Конституції України, позивач має право володіти, користуватися і розпоряджатися житловим приміщенням на власний розсуд.

Як встановлено судом, позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , про що свідчить договір дарування будинку від 04.04.2006 , посвідчений приватним нотаріусом районного нотаріального округу Ходачинською Н.І. (а.с.4-5)

З матеріалів справи випливає, що відповідач ОСОБА_2 є колишньою дружиною позивача ОСОБА_1 , про що свідчить рішення Луцького міськрайонного суду про розірвання шлюбу від 04.05.2017 року (а.с.7-8)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована у спірному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 з 08.07.2007р. по даний час, що стверджується записом у будинковій книзі для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-11)

Як випливає з характеристики сільської ради Луцького району № 631 від 25.05.2017 , відповідач ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми сторін: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не проживає у спірному будинку за вищевказаною адресою з 18.05.2017року.(а.с.12).

Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному житловому будинку близько трьох років.

Крім того, як вбачається з договору дарування житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом районного нотаріального округу Ходачинською Н.І., зареєстровано в реєстрі за №1125, спірний житловий будинок належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності з 04.04.2006року, до реєстрації шлюбу з відповідачем 27.05.2006р, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду 04.05.2017 року.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, обмеження чи втручання у право власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Судом встановлено, що відповідач вселилась у спірний будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З моменту розірвання шлюбу відповідач та позивач не пов`язані спільним побутом, а тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України,

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням .

Керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.406 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 в здійсненні права власності житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН невідомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта