Справа № 310/1739/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2020 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Гоноболіної О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бердянськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування обов`язкової частини у спадщині,-

ВСТАНОВИВ

10 березня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування обов`язкової частини у спадщині. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть, виданого 06 грудня 2013 року.

За життя ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті розпорядилась майном, яке належало їй, склавши заповіт від 09 липня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко В.В. за реєстровим номером 1416. Відповідно до вказаного заповіту все майно, яке належало спадкодавиці на час смерті, остання заповідала своїй донці - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 залишився спадкоємець за законом син - ОСОБА_1 . Зазначає, що є інвалідом третьої групи, що вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серія АД № 176211 від 12.12.2011 року. Після смерті спадкодавиці спадкове майно складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Так, після смерті матері, позивач звернувся до державної нотаріальної контори м. Бердянськ з заявою про оформлення спадщини. Так, державною нотаріальною конторою м. Бердянська була відкрита спадкова справа № 48/2014, де міститься заява відповідача - ОСОБА_2 , яка спадкує за заповітом та його заява. Крім того, спадкова справа містить заяву про врахування обов`язкової частки в спадщині, в якій зазначені інші спадкоємці за законом: ОСОБА_2 - дочка; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - онуки за правом представлення, батько яких (син спадкодавиці) ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, обов`язкова частка ОСОБА_1 у праві на спадщину, після перерахунку державною нотаріальною конторою м. Бердянська складає 1/6 частину.

Під час огляду нотаріусом документів на спадкове майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 виявилось, що у позивача та у відповідача відсутній правовстановлюючий документ на квартиру. У наслідок відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, відповідач звернулась до Бердянського міськрайонного суду з позовною заявою про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03 липня 2019 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу свідоцтва про право власності ( НОМЕР_2 від 05.08.2010), виданий Виконавчим комітетом Бердянської міської ради, державним нотаріусом Сальник О.Ю постановою від 28.01.2016 року останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати його право на обов`язкову частку у спадщині після померлої матері у квартирі.

В судове засідання позивачка та її представник не прибули, матеріали справи містять заяву представника - адвоката Міскевич А.Л. про розгляд справи без її участі та задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду 05.06.2020 року, представник відповідача адвокат Калоянов В.М., просив справу розглянути без його участі та участі відповідача. Проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_3 , виданого 06 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області.

З копії спадкової справи № 48/2014 Бердянської державної нотаріальної контори вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , 1930 р.н. , залишилося спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . За життя спадкодавиця склала заповіт на користь ОСОБА_2 від 09 липня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко В.В. за реєстровим номером 1416. Разом з тим, спадкоємцем у розумінні ст. 1241 ЦК України є ОСОБА_1 , син, що зареєстрований за вказаною вище адресою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, що вбачається з довідки до акту огляду МСЕК серія АД № 176211 від 12.12.2011 року.

Після смерті спадкодавиці спадкове майно складається з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Так, після смерті матері, позивач звернувся до державної нотаріальної контори м. Бердянськ з заявою про оформлення спадщини, що не спростовується спадковою стравою № 48/2014 Державної нотаріальної конторою м. Бердянська де також міститься заява відповідача - ОСОБА_2 , яка спадкує за заповітом. Крім того, спадкова справа містить заяву про врахування обов`язкової частки в спадщині, в якій зазначені інші спадкоємці за законом: ОСОБА_2 - дочка; ОСОБА_1 - син; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - онуки за правом представлення, батько яких та син спадкодавці ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, обов`язкова частка ОСОБА_1 у праві на спадщину, після перерахунку державною нотаріальною конторою м. Бердянська складає 1/6 частину.

Згідно з Главою 84 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Суб`єкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 318, 1218, 1233, 1235, 1236 Кодексу).

Заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обов`язків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236, 1237, 1240, 1254 Кодексу).

За своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною.

Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Отже, Цивільним кодексом України визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сімї чи найближчих родичів спадкодавця.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 лютого 2014 року в справі № 1-1/2014 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти, що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії непрацездатні інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний» роз`яснив, що згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум від 15 липня 1999 року № 966ХIV (далі Закон № 966), абзацом сімнадцятим частиною першою статті 1 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058IV з наступними змінами (далі Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині дійшов висновку, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 Постанови Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. ОСОБА_1 зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 18,259, 263, 265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності у порядку спадкування на обов`язкову частку у спадщині на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Н. М. Дубровська