Номер провадження 22-ц/804/1441/20
Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року

м. Бахмут

Справа № 219/11405/19

Провадження № 22-ц/804/1441/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Біляєвої О. М. (суддя-доповідач), Корчистої О. І., Папоян В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Конопленко О. С. від 17 січня 2020 року, ухвалене у м. Бахмуті Донецької області,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , пред`явив позов до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПриватБанк) про стягнення безпідставно одержаних грошей.

Позов мотивований тим, що 19 листопада 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 було укладено договір № GOAWAN70180059, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти на купівлю автомобіля зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з пунктом 5.1 кредитного договору, строк дії останнього - до повного виконання сторонами зобов`язання за кредитним договором.

Виконання зобов`язання за кредитним договором забезпечено договором застави від того ж дня.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року у справі № 219/5463/18, залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року, в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним 19.07.2007 кредитним договором відмовити.

Рішенням суду у справі № 219/5463/18 встановлено факт неправомірної зміни (збільшення) процентної ставки кредитодавцем та, як наслідок, переплати за кредитним договором у розмірі 100 596 грн 97 коп. станом на 19 березня 2018 року.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на його користь безпідставно одержані грошові кошти у вказаному розмірі.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року позов задоволений.

Рішення мотивовано тим, що судовим рішенням у цивільній справі № 219/5463/18 від 19.07.2019, що набрало законної сили, встановлено обставину щодо безпідставного одержання ПриватБанком грошових коштів у розмірі 100 596 грн 97 коп., сплачених ОСОБА_1 на виконання зобов`язань за кредитним договором, який був укладений 19.07.2007, а тому відповідач відповідно до статті 1212 ЦК України зобов`язаний повернути потерпілому це майно.

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» через засоби поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування статей 1048 та 1054 ЦК України дійшов помилкового висновку про обгрунтованість позову. Під час ухвалення оскарженого рішення суд не врахував, що кредитний договір є двостороннім, оплатним, тобто за користування кредитом сплачуються відсотки; а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, згідно з яким «в межах строку кредитування відповідач повинен повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування (щомісячними) платежами».

Особа, яка подала апеляційну скаргу, також зазначила, що дії ПриватБанку щодо збільшення відсоткової ставки за спірним кредитним договором є правомірними, оскільки вчиненні до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору» від 12.12.2008 № 661-VI, тому станом на 05 березня 2020 року позичальник ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, розмір якої становить 252 506 грн 74 коп.

На час перегляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 і його представник ОСОБА_2 , які отримали копію ухвали про відкриття апеляційного провадження одночасно з копією апеляційної скарги, не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що 19 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № GOAWAN70180059, за умовами якого ПриватБанк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 19 листопада 2007 року по 19 листопада 2014 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії, у розмірі 81706 грн 06 коп. на наступні цілі: 56 770 грн 00 коп. на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн 00 коп. для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу і договором особистого страхування, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,43 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з п. 2.3.1 цього договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

Позовна давність по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (пункт 4.5 кредитного договору).

Забезпеченням виконання позичальником зобов`язання за даним договором виступає DAEWOO NEXIA, 2007 року випуску, легковий седан, кузов № НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору застави рухомого майна від 19 листопада 2007 року.

19 липня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області ухвалив рішення у цивільній справі № 219/5463/18, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за укладеним 19 листопада 2007 року кредитним договором № GOAWAN70180059 у розмірі 117 000 грн 00 коп., яка складається з: 33 398 грн 93 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15 358 грн 48 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 323 грн 05 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 65 919 грн 54 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту припинення договору застави відмовити.

Вказаним рішенням встановлено, що за укладеним 19 листопада 2007 року кредитним договором № GOAWAN70180059 ОСОБА_1 станом на 19 березня 2018 року має переплату у розмірі 100 569 грн 97 коп., яка утворилася внаслідок неправомірного підвищення процентної ставки кредитодавцем.

Постановою Донецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року і постанову Донецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року.

Установивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав ОСОБА_1 , які підлягають захисту шляхом стягнення з ПриватБанку суми грошових коштів.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц (касаційне провадження № 61-15428св19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на матеріали справи, між сторонами у цій справі 19.11.2007 був укладений кредитний договір № GOAWAN70180059.

Згідно з пп. 1.1, пп. 7.1 вказаного кредитного договору, строк дії договору - з 19 листопада 2007 року по 19 листопада 2014 року включно.

У 2018 році, тобто після закінчення дії договору, ПриватБанк звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за цим договором станом на 19 березня 2018 року у розмірі 117 000 грн 00 коп., яка складається з: 33 398 грн 93 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15 358 грн 48 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 323 грн 05 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 65 919 грн 54 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року у цивільній справі № 219/5463/18 у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судовим рішенням у цивільній справі № 219/5463/18 встановлено, що за укладеним 19 листопада 2007 року кредитним договором № GOAWAN70180059 ПриватБанк на порушення умов договору (п. 2.3.1) не повідомив письмово позичальника про зміну (збільшення) процентної ставки, тому у кредитодавця не було підстав для нарахування процентів за користування кредитом в іншому розмірі, ніж визначено договором (1,43 % на місяць). Пеня і комісія нараховані банком без урахуванням вимог статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Перевіривши надані учасниками справи розрахунки заборгованості і не погодившись з ними, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення навів власний розрахунок, яким встановлено, що ОСОБА_1 немає заборгованості перед банком, натомість за період дії кредитного договору з 19 листопада 2007 року по 19 листопада 2014 року за зобов`язаннями позичальника щодо повернення кредитних коштів утворилася переплата, розмір якої становить 100 569 грн 97 коп.

Постановою Донецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року і постанову Донецького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року.

Згідно з частинами четвертою і п`ятою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Аналіз змісту рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2019 року у цивільній справі № 219/5463/18 свідчить, що предмет позову у цій справі стосувався стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений між сторонами у даній справі. Артемівський міськрайонний суд в мотивувальній частині відобразив зміст довідки ПриватБанку, згідно з якою останній просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість 117 000 грн 00 коп., яка складається з: 33 398 грн 93 коп. заборгованості за тілом кредиту, 15 358 грн 48 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 323 грн 05 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 65 919 грн 54 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором. При цьому суд надав оцінку цій довідці, а також навів власні розрахунки, згідно з якими ОСОБА_1 немає заборгованості перед банком, натомість за період дії кредитного договору з 19 листопада 2007 року по 19 листопада 2014 року за зобов`язаннями позичальника щодо повернення кредитних коштів утворилася переплата, розмір якої становить 100 569 грн 97 коп.

Учасниками справи № 219/5463/18 були АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 , тому це рішення має преюдиціальне значення для справи № 219/11405/19.

За таких обставин, врахувавши наведені у постанові Верховного Суду правові висновки, суд першої інстанції правильно застосував частини четверту і п`яту статті 82 ЦПК України, встановивши на підставі судового рішення у цивільній справі № 219/5463/18, яке має преюдиціальне значення, необхідні для вирішення спору обставини справи, зокрема стосовно надмірно сплачених грошових коштів за кредитним договором, строк дії якого закінчився.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 100 569 грн 97 коп., набуті без правової підстави на те ПриватБанком, з яким позивач не пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна через сплив строку кредитування, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з обставинами, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом під час розгляду цивільної справи № 219/5463/18, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта від 19 липня 2019 року, який набрав законної сили. Надання переоцінки судовому рішенню, яке набуло законної сили, суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності.

Відтак суд апеляційної інстанції не зазначає мотивів прийняття чи відхилення наведених в апеляційній скарзі доводів.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на яку посилається у скарзі відповідач, прийнята у справі, предметом спору якої було стягнення заборгованості за кредитним договором.

Спір у справі, яка переглядається, стосується повернення безпідставно набутого майна.

Тобто обставини цієї справи є суттєво відмінними від обставин справи № 444/9519/12, тому висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року, не можуть бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають; колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

З урахуванням вимог частин першої і другої статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені заявником, не відшкодовуються.

Оскільки ухвалою Донецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року зупинено дію рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року до закінчення апеляційного провадження, слід поновити дію цього судового рішення.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року - без змін.

Поновити дію рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 січня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Біляєва

О. І. Корчиста

В. В. Папоян

Дата складення судового рішення - 22 червня 2020 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва