ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/546/20 Справа № 206/1198/19 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 червня 2019 року у справі за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренка Сергія В`ячеславовича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко Ірина Анатоліївна про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренка С.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 жовтня 2016 року представником Дніпровської міської ради Росенчук О.Ю., яка діяла на підставі довіреності, до поліції було подано заяву про визнання Дніпровської міської ради потерпілою особою у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення за ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України за фактом незаконного заволодіння об`єктом нерухомого майна комунальної форми власності, а саме квартирою АДРЕСА_1 . У подальшому, 21 грудня 2016 року з приводу даного факту складено та направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, про що повідомлявся представник потерпілого - Дніпровської міської ради. Однак, Дніпровською міською радою не було вжито заходів представницького характеру для відновлення інтересів територіальної громади міста, цивільний позов у межах кримінального провадження не заявлено, як не заявлено самостійно позов у межах цивільної юрисдикції. Тому наявні передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для реалізації представницьких повноважень прокуратури в інтересах держави шляхом звернення до суду із даним позовом. В ході здійснення представницьких повноважень Дніпропетровською місцевою прокуратурою №1 встановлено, що 13 липня 2016 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01). Правовою підставою для реєстрації приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. за ОСОБА_2 права власності стало свідоцтво про право власності, видане 03 квітня 2002 Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження №152-П від 03 квітня 2002. Проте, як установлено прокуратурою вказане свідоцтво про право власності на вказану квартиру не видавалось та у приватну власність квартира ніколи не передавалася. Будь-яких рішень з приводу відчуження вказаної квартири її власником - Дніпровською міською радою, у встановленому законом порядку не приймалося. Отже, спірне нерухоме майно неправомірно вибуло із власності територіальної громади поза її волею в інший спосіб, а саме на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30431873 від 13 липня 2016 року. Вказане рішення нотаріуса є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 проведено за відсутності належного підтвердження достовірності поданих нею документів, що посвідчують її право приватної власності на спірну квартиру. 22 серпня 2017 року ОСОБА_2 , набувши право власності на спірне майно, на підставі нотаріально посвідченого договору-купівлі продажу продала вказану квартиру ОСОБА_1 . Однак, враховуючи, що на час укладання вказаного договору купівлі-продажу, ОСОБА_2 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для розпорядження спірним майном, оскільки право власності на спірну квартиру нею було набуто на підставі підробленого свідоцтва про право власності, то вказаний договір має бути визнаний недійсним, без застосування реституції, а спірне нерухоме майно, яке вибуло поза волею власника Дніпровської міської ради повинно бути витребувано від ОСОБА_1 , як добросовісного набувача в порядку ч.1 ст. 388 ЦК України. На підставі викладеного, керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради просив суд визнати неправомірним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 30431873 від 13 липня 2016 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко С.В. про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 22 серпня 2017 року, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01); витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади в м. Дніпро в особі Дніпровської міської ради житлове приміщення квартиру №18 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01) АДРЕСА_2 .

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренка С.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради просить рішення суду від 04 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1, 2ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Таким чином, положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону державний реєстратор під час прийняття рішення встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 24 зазначеного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 вказаного Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема: свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відносяться такі вимоги, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України, передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З матеріалів справи вбачається, 08 жовтня 1960 року ОСОБА_3 на сім`ю із чотирьох чоловік: ОСОБА_4 (дружини), ОСОБА_2 (доньки), ОСОБА_5 (матері) був вданий ордер на зайняття квартири АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с.47, 48).

Наказом Придніпровської ДРЕС "Дніпроенерго" №173 від 19 серпня 1993 року ОСОБА_2 був наданий дозвіл на переоформлення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_1 ) у зв`язку зі смертю основного квартиронаймача і згоди всіх членів сім`ї (т.1 а.с.49-51).

На підставі вказаного наказу ОСОБА_2 на своє ім`я переоформила особовий рахунок за №1518 на квартиру АДРЕСА_1 ) (т.1 а.с.47).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №3535 від 20 листопада 2003 року, територіальною громадою міста прийнято у комунальну власність житлові будинки ВАТ "Дніпроенерго", серед яких у переліку в графі під АДРЕСА_3 (т.1 а.с.40-44).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло від 03 квітня 2002 року, яке посвідчує, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Вказане свідоцтво видане Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради згідно із розпорядженням (наказом) від 03 квітня 2002 року №152-П (т.1 а.с.55, 56).

З листа-інформації Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №1/9-2466 від 26 грудня 2018 року вбачається, що свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , органом приватизації не видавалось (т.1 а.с.38).

З довідки КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР №19605 від 28 грудня 2018 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості про право власності за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.39).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань за №002460 від 10 серпня 2016 року було внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190, ч.4 ст. 358 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом об`єктами нерухомого майна, зокрема квартирою АДРЕСА_4 (т.1 а.с.68).

Відповідно до висновку експертів №13/2.3,1.1-547/548 від 14 грудня 2016 року, яким встановлено, що зображення відбитку круглої гербової печатки з реквізитами Дніпропетровської міської ради Управління житлового господарства в свідоцтві про право власності на житло від 03 квітня 2002 року за №152-П виготовлено електрографічним способом за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (лазерного принтера, копіра, тощо) (т.1 а.с.71-85).

До теперішнього часу винні особи у кримінальному провадженні не встановлені.

13 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. на підставі виникнення права власності (вказаного свідоцтва про право власності) та на підставі свого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 30431873 від 13 липня 2016 року, внесено запис про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ), за №15366159 (т.1 а.с.22).

22 серпня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ), який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А., зареєстровано в реєстрі за № 2008 (т.1 а.с.57-60).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу та рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Зайченко І.А., внесено запис про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.22).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року було витребувано у Дніпровської міської ради належним чином завірену копію розпорядження від 03 квітня 2002 року №152-П, на підставі якого 03 квітня 2002 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 кв.м. (т.1 а.с.227, 228).

Копію вказаної ухвали апеляційного суду було завчасно отримано Дніпровською міською радою, представником Дніпровської міської ради, однак витребуваних судом доказів не надано, вимоги ухвали суду не виконані (т.1 а.с. 244, 245, т.2 а.с.10).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради посилався на те, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В., всупереч вимогам законодавства, без належного підтвердження достовірності правовстановлюючих документів, зареєстрував за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру на підставі підробленого свідоцтва про право власності.

Відповідно до ч. ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Слід зазначити, документом, що посвідчував право власності ОСОБА_2 на спірний об`єкт нерухомості і був підставою для здійснення приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської міської ради Мазуренко С.В. державної реєстрації такого права - свідоцтво про право власності на житло від 03 квітня 2002 року.

Вказане свідоцтво про право власності на житло від 03 квітня 2002 року, видане ОСОБА_2 , не оскаржувалося, не скасовано, не визнано недійсним чи підробленим.

Отже, незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про право власності на теперішній час не встановлено.

Наявні в матеріалах справи лист-інформація в якому зазначено, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_2 не видавалося та висновок експертів у кримінальному провадженні, що зображення відбитку круглої гербової печатки в свідоцтві про право власності на житло виготовлено електрографічним способом за допомогою копіювально-розмножувальної техніки (лазерного принтера, копіра, тощо), не є тими передбаченими законом доказами, якими доведено незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру.

З урахуванням того, що незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку не встановлена, на даний час не доведено підстави неправомірності, чи будь-якого порушення процедури реєстрації права власності за ОСОБА_2 , суд дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у територіальної громади волевиявлення, спрямованого на передачу спірної квартири у власність ОСОБА_2 належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про доведеність та обґрунтованість позовних вимог будь-якими належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з"ясування обставин справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді