ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-3409/2006Головуючий у 1-й інстанції Вийванко О.М.
Провадження № 22-ц/817/339/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Гірський Б. О., Бершадська Г. В.,

секретаря - Панькевич Т.І.

з участю - заявника ОСОБА_1 , представника ДВС

Цимбалістого Р.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року (головуючий суддя Вийванко О.М., повний текст рішення складено 24 січня 2020 року) у справі № 2-3409/2006 за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання дій державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області щодо нарахування заборгованості з аліментів неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування вимог зазначив, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 червня 2006 року у справі № 2-3409/06, з нього стягуються аліменти на двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно. Під час розгляду цим же судом справи № 607/20598/19 за позовом його колишньої дружини про збільшення розміру аліментів йому із доданої до позовної заяви довідки, складеної державним виконавцем відділу ДВС Тернопільського району Ридліцьким Ю.Ю., стало відомо, що він має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8590 гривень. Дана довідка не відповідає дійсності, оскільки він сплачує аліменти у визначеному судом розмірі а тому заборгованості у нього не може бути. Державний виконавець неправомірно з вересня 2018 по липень 2019 року визначив заборгованість за аліментами, виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України може бути змінено виключно за рішенням суду а не державним виконавцем.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просив його вимоги задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги скарги. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не було встановлено обставини, що мають значення для справи, обставини, встановлені судом не підтверджені належними та допустимими доказами; висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема зазначив, що судом залишено без уваги, що згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути змінено виключно за рішенням суду. Висновок суду про те, що виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, встановленому виконавчим документом, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку суперечить п.1 ст. 192 Сімейного кодексу України. Суд залучив до участі у розгляді скарги стягувача ОСОБА_2 без належного правового обґрунтування.

У відзиві на апеляційну скаргу Тернопільський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) просить апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Відзив мотивований тим, що державний виконавець здійснював розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням чинного законодавства, тобто не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, встановлено Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року, яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», що набрали чинності з 14.08.2018 року, а отже у державного виконавця були правові підстави для проведення розрахунку заборгованості по аліментах з вересня 2018 року не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник ДВС ГТУЮ у Тернопільській області Цимбалістий Р.П. заперечив відносно апеляційної скарги та пояснив, що ухвала суду є законною, обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок стягнення виконавцем аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, встановлено Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року, яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», що набрали чинності з 14.08.2018 року, тому у державного виконавця були правові підстави для проведення перерахунку заборгованості по аліментах з вересня 2018 року не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.06.2006 р. у цивільній справі № 2-3409/06, вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 300,00 грн. щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 200 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2006 р. і до досягнення ними повноліття.

На виконанні у Тернопільському районному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області перебуває виконавчий лист № 2-3409, виданий 09.08.2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 200,00 грн. щомісячно, починаючи із 25.05.2006 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.07.2019 року. заборгованість ОСОБА_1 становила 8590,00 грн. Як вбачається з розрахунку розмір аліментів з вересня 2018 року був нарахований у розмірі 1013,50 грн., виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Встановлено, що ОСОБА_1 посилається, що державний виконавець неправомірно з вересня 2018 по липень 2019 року визначив заборгованість за аліментами, виходячи з 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Порядок визначення суми аліментів визначено Сімейним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та при цьому зобов`язаний, зокрема, розглядати в установлені строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції Закону №2037-VIII віл 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 14.08.2018 року, частину 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом 2 - «Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України».

Мінімально гарантованим розміром аліментів є розмір не менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі подання заяви стягувачем або боржником.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що обов`язок стягнення виконавцем аліментів у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, встановлено Законом №2475-VIII від 03.07.2018 року, яким внесено зміни до Закону України «Про виконавче провадження», що набрали чинності з 14.08.2018, тому у державного виконавця були правові підстави для проведення перерахунку заборгованості по аліментах з вересня 2018 року не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається Законами України про Державний бюджет України на відповідні роки.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи у скарзі про те, що стягнення аліментів у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку суперечить ст. 192 Сімейного кодексу України, оскільки вони не грунтуються на вимогах Закону №2475-VIII від 03.07.2018 року, який правильно застосував суд. Окрім цього положення ст. 192 СК України на дані правовідносини не поширюється, дана норма права не підлягає застосуванню.

Безпідставним є також твердження про залучення до участі у розгляді скарги стягувача ОСОБА_2 без належного правового обґрунтування, так як згідно статті 450 ЦПК України скарга розглядається за участю стягувача, боржника і державного виконавця. Отже залучення до участі у справі стягувача ОСОБА_2 , є правомірним.

Частиною 3 статті 451 ЦПК України зазначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчиненні відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно зясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 червня 2020 року.

Головуючий

Судді