Дата документу 24.06.2020 Справа № 317/4257/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 317/4257/18Головуючий у 1-й інстанції Нікітін В.В.
Пр. № 22-ц/807/856/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Сумитрансекспедиція» (надалі ПП «Сумитрансекспедиція»), Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (надалі ПрАТ «СК «Перша»), треті особи: ОСОБА_3 та Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі М(Т)СБУ) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року до суду першої інстанції після скасування судом апеляційної інстанції вироку в частині вирішення цивільного позову надійшла вищезазначена позовна заява ОСОБА_1 , яку останній уточнив у лютому 2019 року (т.с. 1 а.с. 96-100) з урахуванням набрання вироком законної сили, предмет та підстава позову позивачем не змінювались.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з ПП «Сумитрансекспедиція» 146669,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та 45000,00 грн. моральної шкоди та з ПАТ «Страхова компанія «Перша» - 100000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди (в межах ліміту страхування) і 5000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив покласти на відповідачів судові витрати в дольовому порядку.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 07 грудня 2016 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_3 (третя особа в даній цивільній справі), керуючи вантажним сідловим тягачем Renault Premium 440.19 реєстраційний номер НОМЕР_1 з приєднаним причепом Evanhool 3B0053 реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював виїзд з території АЗС «WOG», що розташована за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Балабине, вул. Українська, 2д, на проїжджу частину автомобільного шляху Харків-Сімферополь на 303 кілометрі вказаного автошляху.

В цей же час позивач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Golf реєстраційний номер НОМЕР_3 здійснював рух по автомобільному шляху Харків-Сімферополь зі сторони міста Сімферополя в напрямку міста Харкова на території Запорізького району Запорізької області.

Третя особа ОСОБА_3 , виїжджаючи з території зазначеної АЗС на автодорогу Харків-Сімферополь, не переконався в тому, що такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або безпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав переваги в русі позивачу ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення свого автомобіля з автомобілем позивача.

Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у справі № 317/1833/17 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вказаний вирок в частині визнання ОСОБА_3 винним залишений без змін судом апеляційної інстанції.

В результаті винних дій третьої особи ОСОБА_3 було пошкоджено автомобіль позивача, тобто заподіяно матеріальну шкоду.

На час зіткнення водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПП «Сумитрансекспедиція», якому і належить вантажний сідловий тягач Renault Premium 440.19 реєстраційний номер НОМЕР_1 з приєднаним причепом Evanhool 3B0053 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як водія транспортного засобу, була застрахована у відповідача ПАТ «СК «Перша».

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 (т.с. 1 а.с. 32).

Ухвалою судді суду першої інстанції від 21.12.2018 року (т.с. 1 а.с. 33) відкрито загальне позовне провадження у цій справі.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року (т.с. 1 а.с. 194-202) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 64196,79 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди).

Стягнуто з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди).

Стягнуто з ПрАТ «СК компанія «Перша» на користь ОСОБА_1 100000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (дорожньо-транспортної пригоди).

Стягнуто з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 5950,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 5950,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_1 та відповідача ПП «Сумитрансекспедиція».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції (фактично лише в частині загального розміру майнової та моральної шкоди, судових витрат, на які має позивач у цій справі), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 221-224) просив рішення суду першої інстанції змінити в наступній частині:

«Стягнути з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 146669,84 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 15000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Стягнути з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 7350,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_1 7350,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.»

Відповідач ПП «Сумитрансекспедиція» у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 208-211) просило скасувати частково і змінити рішення суду першої інстанції у цій справі, визнати ПП «Сумитрансекспедиція», як особу, відповідальну за шкоду, власником автомобіля Volkswagen Golf реєстраційний номер НОМЕР_3 , після відшкодування збитків ОСОБА_1 ; встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу, яку необхідно стягнути з ПП «Сумитрансекспедиція» на користь ОСОБА_1 в сумі 3986,50 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 227).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 відкрито 24 січня 2020 року (т.с. 1 а.с. 238), справу за цією скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 240).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 січня 2020 року апеляційну скаргу відповідача ПП «Сумитрансекспедиція» залишено без руху (т.с. 1 а.с. 239), надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року (т.с. 2 а.с. 61) апеляційну скаргу відповідача ПП «Сумитрансекспедиція» визнано неподаною та повернуто останньому через не усунення останнім її недоліків у встановлений апеляційним судом строк до 13.02.2020 року включно, тобто ще до початку введення карантину в Україні.

Відповідачі ПП «Сумитрансекспедиція» (т.с. 2 а.с. 12-15) та ПрАТ «СК «Перша» (т.с. 2 а.с. 16-35) подали відзиви на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі.

Треті особи - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 )СБУ не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 11 березня 2020 року, з урахуванням навантаженості судді доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді фактично працює 18 суддів замість 40 суддів за штатом), не відбувся (т.с. 2 а.с. 39) та був відкладений в порядку задоволення першого клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Першина В.М. (т.с. 1 а.с. 235) про його відкладення через відрядження останнього у цій день (т.с. 2 а.с. 38), а також першу неявку позивача ОСОБА_1 без поважних причин, якій приймає участь у цій справі не особисто, а через свого представника.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 29 квітня 2020 року, не відбувся (т.с. 2 а.с. 65) та був відкладений в порядку задоволення повторного клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Першина В.М. (т.с. 1 а.с. 235) про його відкладення з інших підстав через зайнятість представника позивача в іншій справі в іншому суді, а також повторну неявку позивача ОСОБА_1 без поважних причин, якій приймає участь у цій справі не особисто, а через свого представника.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» Закону № 540-IX, якій набув чинності з 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

У судове засідання 24 червня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 66-86) всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 225), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Представник ОСОБА_3 адвокат Лишенко О.С. (т.с. 2 а.с. 63) подала апеляційному суд заяву (т.с. 2 а.с. 87), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом справи без її участі та без участі її довірителя третьої особи у цій справі ОСОБА_3 .

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву представника третьої особи задовольнити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Першина В.М. (ордер т.с. 1 а.с. 225).

Відводів учасниками цієї справи суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Першина В.М., якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що сторона позивача не вважала за доцільне у суді першої інстанції і не вважає на теперішній час в апеляційному суді заявляти клопотання у цій справі про призначення експертизи щодо визначення вини учасників ДТП у відсотках чи надавати апеляційному суду будь-які докази останнього, але з відсотками, визначеними судом першої інстанції в рішенні суду, що оскаржується, сторона позивача не погоджується, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всіма учасниками цієї справи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку у цій справі не оскаржується, окрім позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, як позивача, які стосуються лише загального розміру майнової та моральної шкоди, судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, на які, на думку сторони позивача, позивач у цій справі має.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, як позивача, які стосуються лише загального розміру майнової та моральної шкоди, судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, на які, на думку сторони позивача, позивач у цій справі має.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 у вищезазначеній частині у цій справі, керувався ст. ст. 263-266, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності останніх.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження з боку позивача, правильно вважав, що має місце обопільна вина учасників вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.

Оскільки, вина водія вантажного сідлового тягача Renault Premium 440.19 реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , якій під час скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з ПП «Сумитрансекспедиція» та виконував трудові обов`язки, встановлена вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року, якій в цій частині був залишений без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, та за яким ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження

Згідно із ст. 82 ч. 6 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої він ухвалений, лише в питанні, чи мали місце дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Проте, в той же час, приписи п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначають, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

А згідно із висновком судової автотехнічної експертизи № 9-284 від 26 травня 2017 року (т.с. 1 а.с. 53-63), дії водія автомобіля Volkswagen Golf ОСОБА_1 не відповідають вимогам пп. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання яких, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування.

Відсутність, при цьому, у матеріалах цієї справи постанови суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення пп. 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України, невиконання яких, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП, не спростовує вини останнього за порушення цих правил ПДР, невиконання яких, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Оскільки, вина особи у дорожньо-транспортній пригоді може підтверджуватись не лише постановою суду про притягнення цієї особи до відповідальності, передбаченою ст. 124 КпАП України, а також може встановлюватись судом у справі самостійно на підставі інших доказів, зокрема вищезазначеного висновку експертизи тощо, якій стороною позивача у цій справі не спростований.

При вищевикладених обставинах, оцінивши обставини ДТП в своїй сукупності, суд першої інстанції правильно вважав справедливим визначити співвідношення ступеню вини водія ОСОБА_3 (відповідачі ПП «Сумитрансекспедиція» та ПрАТ «СК» Перша») до ступеню вини водія ОСОБА_1 (позивач у цій справі) в процентному співвідношенні як 67% та 33 %.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, учасниками цієї справи суду першої інстанції та стороною позивача апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

При цьому, на запитання апеляційного суду у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Першин В.М. зазначав, що сторона позивача не вважала за доцільне у суді першої інстанції і не вважає на теперішній час в апеляційному суді заявляти клопотання у цій справі про призначення експертизи щодо визначення вини учасників ДТП у відсотках чи надавати апеляційному суду будь-які докази останнього.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із того, що загальний розмір майнової шкоди, яка завдана позивачу ОСОБА_1 винними діями третьої особи - водія ОСОБА_3 (відповідачі ПП «Сумитрансекспедиція» та ПрАТ «СК» Перша»), становить: 245069,84 грн. * 67 % = 164196,79 грн.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Щодо моральної шкоди

Як правильно було встановлено судом першої інстанції, внаслідок ДТП, яка відбулась 07 грудня 2016 року ОСОБА_1 було завдано тілесних ушкоджень середньої тяжкості, це підтверджено як вироком суду, так і висновком судово-медичної експертизи № 209 від 23 лютого 2017 року (т.с. 1 а.с. 50-52).

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив загальний розмір моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у 10000,00 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, саме загального розміру моральної шкоди, що перевищує розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції 10000,00 грн., у цій справі відсутні.

Позивач та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі у цій частині.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл судових витрат, у тому числі у вигляді витрат позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в його позові, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що позивач ОСОБА_1 в силу вимог закону був звільнений від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05 грудня 2019 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.06.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.