Справа №461/2173/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Волоско І.Р.,

секретарі судового засідання - Скаб В.О,

за участю прокурора - Машталяр Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 Голоюха В. (вул. Генерала Чупринки, 85, м. Львів) в інтересах Львівської міської ради (79006, м. Львів, пл. Ринок, 1; ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ), третя особа Комунальне некомерційне підприємство «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» (79034, м. Львів, вул. Навроцького, 23; ) про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури № 1 звернувся до суду в інтересах держави в особі: Львівської міської ради із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування до місцевого бюджету м. Львова витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що вироком Пустомитівського районного суду районного суду м. Львова від 25 жовтня 2018 року по справі № 461/2224/18, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного даним вироком покарання.

Вказаний вирок в апеляційному порядку оскаржувався, проте ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 залишений без змін та набрав законної сили

Потерпілий ОСОБА_2 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебував з 09.03.2018 по 13.03.2018 на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20.11.2017 по 09.01.2018 (50 ліжкоднів) у КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова». Загальна сума затрачених коштів на лікування потерпілої становить 19 117 грн. 90 коп., станом на день подачі позову відповідачем не відшкодована.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.04.2020 року відкрито провадження, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Прокурор в судовому засіданні подану заяву підтримав, з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

Представник позивача Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засдіанні проти позову заперечив, просив зменшити розмір понесених витрат на стаціонарне лікування потерпілого.

Представник третьої особи Комунального некомерційного підприємство «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з нищенаведеного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно доп.8ч.2ст.16ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 121Конституції України визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються функції, серед яких представництво інтересів громадян та держави в суді, у випадках передбачених законом. Статтею 123Конституції України закріплено, що організація і порядок діяльності прокуратури визначається законом.

Відповідно до ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру», підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм представництва є звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.

Суд встановив, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.10.2018 у справі № 450/2224/18, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі та звільнено від відбування призначеного даним вироком покарання.

Вказаний вирок в апеляційному порядку оскаржувався, проте ухвалою Львівського апеляційного суду від 22.02.2019 року залишений без змін та набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 , 20.11.2017 року, близько 17:15 години, керуючи автомобілем марки «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_2 НА та рухаючись ним по авто дорозі «Львів-Пустомити-Щирець-Меденичі-Стрий» у напрямку міста Пустомити Львівської області у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, неподалік будинку № 42А вулиці Лесі Українки даного села, порушив вимоги Розділу 1 пунктів 1.5, 1.10; Розділу 2 пункту 2.3 ( підпунктів «б», «д»); Розділу 12 пунктів 12.3, 12.4, 12.5 ( підпункту «б») Правил дорожнього руху України, які виразилось в тім, що він під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, невчасно виявив пішохода ОСОБА_2 , який став безупинно рухатись через проїжджу частину дороги зліва на право до подальшої траєкторії руху його автомобіля у темпі швидкого кроку, своєчасно не зменшив швидкості та не зупинив керований ним автомобіль, що призвело до подальшого наїзду на даного пішохода.

В результаті порушення водієм ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця та крововиливу на обличчі, перелому склепіння та основи черепа, забою головного мозку, закритого перелому правої стегнової кістки та відкритого перелому правої великогомілкової кістки, які згідно висновку судово- медичної експертизи № 518/17 від 26.12.2017р. відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

У зв`язку із отриманими травмами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебував на лікуванні в КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова».

Як вбачається з довідки КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» від 11.02.2020 № 213, ОСОБА_2 , знаходився на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 20.11.2017 по 09.01.2018 (50 ліжкоднів), а вартість лікування ОСОБА_2 становить 19 117 грн. 90 коп.(а.с.11).

Фінансування стаціонарного лікування проводилось за рахунок коштів міського бюджету, загальний розмір затрачених коштів на стаціонарне лікування потерпілого, відповідно до довідки комунального некомерційного підприємства КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» № 213 від 11.02.2020 становить 19 117 грн. 90 коп., які станом на день пред`явлення позову відповідачем не відшкодовані, а тому ціна позову дорівнює вказаній сумі.

Частиною 1 статті 1206 ЦК України встановлено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 1191 Цивільного кодексу України, держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ N868 від 19.09.2012.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні.

До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Відповідно до ст.89 Бюджетного кодексуУкраїни видатки на фінансування Комунального комерційного підприємства «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова», здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету.

Таким чином, враховуючи те, що вирок відносно ОСОБА_1 , яким його визнано винним у вчиненні злочину набрав законної сили, відповідач доказів на спростування позовних вимог не подав, розмір витрат на лікування підтверджений відповідними доказами, він зобов`язаний відшкодувати до місцевого бюджету м. Львова витрати Комунального комерційного підприємства «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова», понесені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. З урахуванням наведеного, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 88, 214, 215-218, 373 ЦПК Українст.1166, 1191, 1195, 1206 ЦК України, Законом України «Про Прокуратуру», Конституцією України, Бюджетним Кодексом України, суд, -

в и р і ш и в :

позов Першого заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №3 Голоюх В. в Львівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа Комунальне некомерційне підприємство «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» про відшкодування шкоди - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 до місцевого бюджету м. Львова понесенні Комунальне некомерційним підприємством «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова» витрати на стаціонарне лікування в розмірі 19 117 (дев`ятнадцять тисяч сто сімнадцять) грн.. 90 коп. на лікування потерпілої ОСОБА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Повний текст рішення складено 25.06.2020 року.

Суддя І.Р.Волоско.