18.06.2020 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі:
головуючого судді Єпішина Ю.М.,
секретар судового засідання Капітонова А.Ф.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Херсонська регіональна Біржа Нерухомості, про визнання договору дійсним,-
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Херсонська регіональна Біржа Нерухомості, у якому просив визнати дійсним договір №627 купівлі-продажу зареєстрований 18.05.2001 року Херсонською регіональною біржею нерухомості укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Свої вимоги обґрунтував тим, що між Позивачем та Відповідачами укладений договір №627 купівлі-продажу зареєстрований 18.05.2001 року, відповідно до умов якого Позивач придбав житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на житловий будинок зареєстроване за Позивачем Херсонським межрегіональним бюро технічної інвентаризації 19.06.2001 року в реєстровій книзі №48 за реєстровим №3996. При складанні технічної документації позивач дізнався, що правовстановлюючий документ не є підставою для приватизації земельної ділянки, оскільки договір не посвідчений нотаріально.
Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідачі до суду не з`явились, представників не направили, відзив на позов не надали, причини неявки суду, не повідомили.
Представник третьої особи належно повідомлений про час і місце судового засідання, до суду не з`явився.
Ухвалою від 18.06.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи.
За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. ст. 280, 281 ЦПК України.
Судом встановлено, що 18.05.2001 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , був укладений договір №627 купівлі-продажу зареєстрований 18.05.2001 року Херсонською регіональною біржею нерухомості, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 .
Право особистої власності на житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_1 Херсонським межрегіональним бюро технічної інвентаризації 19.06.2001 року в реєстровій книзі №48 за реєстровим №3996.
Відповідно до п. 3 укладеного контракту продаж будинку вчинено за 1700,00 грн., які продавці одержали до його підписання.
10.05.2008 року КП «ХБТІ» ХОР складено технічний паспорт на належний позивачу житловий будинок АДРЕСА_1 .
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.
У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2001 році через реєстрацію Херсонською регіональною біржею нерухомості, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.
Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.
Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.
По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.
У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.
Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.
Оскільки на момент укладення контракту сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення угод на товарній біржі, під час оформлення контракту сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення угоди не виникало; контракт було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, його умови сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивач на законних підставах набув право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від нього, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивача підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.
Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно ч.4 ст.656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Згідно ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Відповідно до вимог ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод, тому позовні вимоги в частині визнання права власності підлягають задоволенню.
З матеріалів справи встановлено, що під час укладення договору на Херсонській регіональній Біржі Нерухомості щодо купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 та Херсонським межрегіональним бюро технічної інвентаризації 19.06.2001 року в реєстровій книзі №48 за реєстровим №3996 сторонами виконано всі необхідні умови в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 12, 81, 89, 141, 200, 206, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 16, 220, 328, 655, 656 ЦК України, ст.47 УРСР (в редакції 1960 року), суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа: Херсонська регіональна Біржа Нерухомості, про визнання договору дійсним - задовольнити.
Визнати дійсним договір №627 купівлі-продажу зареєстрований 18.05.2001 року Херсонською регіональною біржею нерухомості укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Згідно загального порядку оскарження, дане рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.М.Єпішин