Номер провадження: 22-ц/813/1910/20
Номер справи місцевого суду: 492/1016/17
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 492/1016/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1910/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка В.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що знаходиться у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою адвоката Кочурова Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , на рішення Арцизького районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Варгаракі С.М. о 12 годині 36 хвилин 26 березня 2019 року,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить поділити в натурі частку із майна - житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею - 60,3 кв. м., що знаходиться у спільній частковій власності сторін по справі та розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 обґрунтує свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.11.2014 року, реєстровий номер 328, державним нотаріусом Панашенко І.П. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині домоволодіння за адресою - АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, на якій розташований вищенаведений будинок з господарськими спорудами, поділено на дві окремі ділянки, та вони знаходяться в індивідуальній приватній власності позивача та відповідача.

Житловий будинок з господарськими спорудами згідно технічного паспорту КП «Арцизьке БТІ», реєстровий № 04 від 23.06.2017 року складається з таких складових частин: літера А - житловий будинок; літера В - сарай; літера Г - сарай, літера Д - сарай, літера Е - вбиральня, літера Ж - гараж, літера З - сарай, літера И - сарай, літера К - навіс, № 1-4 - надвірні споруди, І - інші споруди.

Загальна площа будинку становить - 60,3 кв. м., житлова площа - 40,3 кв. м..

Згідно даних технічного паспорту будинок поділений на дві квартири. Квартира АДРЕСА_2 у користуванні позивача.

Однак, незважаючи на фактичний поділ будинку на квартири, порядок користування приміщеннями житлового будинку з господарськими спорудами між співвласниками документально не визначено.

Позивачем на адресу проживання відповідача було направлено лист-пропозицію від 18.04.2017 року щодо проведення поділу в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відповідно до розміру належних часток у праві власності, укладення договору, посвідчення його в нотаріальному порядку, що підтверджується квитанцією вузлу поштового зв`язку від 21.04.2017 року та отриманого повідомлення про вручення. Відповідач отримав вказаний лист, але проігнорував направлену йому пропозицію щодо поділу майна в натурі, не надав будь-якої відповіді на неї.

Подання вищенаведеного позову також пов`язано з тим, що через невизначеність належності кожному співвласнику конкретних приміщень житлового будинку і господарських споруд позивач не має можливості в повному розмірі реалізувати своє право власності. Відповідач час від часу створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, сараями, забороняючи займати підсобні приміщення, без дозволу та згоди позивача намагається отримати дозвіл на реконструкцію складових частин будинку (паркану), вказує позивачу де і як будувати чи не будувати нові господарські споруди тощо.

На фоні цього між сторонами час від часу виникають сварки, які привели до стійкої особистої неприязні один до одного.

Відсутність визначеності конкретних приміщень будинку та його господарських споруд у частках кожного співвласника заважають нормальному існуванню сім`ї позивача та веденню ним підсобного господарства.

З огляду на вищевикладене, позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого права на виділ (поділ) майна в натурі, що знаходиться в спільній частковій власності (а. с. 3 8).

Позивач та його представник адвокат Кочуров А.О. у судовому засіданні суду першої інстанції підтримали доводи позову та просили виділити позивачу в натурі частину житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею - 60,3 кв. м., що знаходиться у спільній частковій власності сторін та розташований за адресою - АДРЕСА_1 , відповідно до вказаного в експертному висновку порядку.

У судовому засіданні суду першої інстанції відповідач та його представник адвокат Гафійчук С.Д. заперечували проти вищенаведеного позову. Просили вищенаведений позов залишити без задоволення (а. с. 158 - 162).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з висновку експерта № 18-1060 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.10.2018 року вбачається, що розділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами домоволодіння розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , між співвласниками з урахуванням ідеальних часток, без порушення п.п. 2.22, 2.24, 2.27 державних будівельних норм України ДБН В.2.2-15-2005 не можливо. Поділ можливий лише у разі відступу від ідеальних часток співвласників домоволодіння та з відступом від ДБН України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити (а. с. 163 164 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі адвокат Кочуров А.О., діючий від імені ОСОБА_1 ,просить вищезазначене рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову шляхом виділу позивачу в натурі частини житлового будинку з господарськими спорудами, загальною площею - 60,3 кв. м., що знаходиться у спільній частковій власності сторін та розташований за адресою - АДРЕСА_1 , відповідно до вказаного в експертному висновку порядку.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянтвказує на необхідність задоволення вищевказаних вимог апеляційної скарги з огляду на згоду позивача з виділом йому меншої частки вищевказаного майна, відсутність вимог позивача щодо компенсації вартості його частки.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Від адвоката Кочурова А.О., діючого від імені ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших заяв та клопотань не надали.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.

Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, наявність клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.11.2014 року, реєстровий номер 328, державним нотаріусом Панашенко І.П, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по Ѕ частині домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, на якій розташовано вищенаведений будинок з господарськими спорудами, поділено на дві окремі ділянки, та вони знаходяться в індивідуальній приватній власності позивача та відповідача.

Житловий будинок з господарськими спорудами згідно технічного паспорту КП «Арцизьке БТІ», реєстровий № 04 від 23.06.2017 року складається з таких складових частин: літера А - житловий будинок; літера В - сарай; літера Г - сарай, літера Д - сарай, літера Е - вбиральня, літера Ж - гараж, літера З - сарай, літера И - сарай, літера К - навіс, № 1-4 - надвірні споруди, І - інші споруди.

Загальна площа будинку становить - 60,3 кв. м., житлова площа - 40,3 кв. м..

Згідно даних технічного паспорту будинок фактично поділений на дві квартири. Квартира АДРЕСА_3 знаходиться у користуванні АДРЕСА_4 у користуванні позивача.

Позивачем на адресу проживання відповідача було направлено лист-пропозицію від 18.04.2017 року щодо проведення поділу в натурі житлового будинку з господарськими та спорудами відповідно до розміру належних часток у праві власності, укладення договору, посвідчення його в нотаріальному порядку, що підтверджується квитанцією вузлу поштового зв`язку від 21.04.2017 року та отриманим повідомленням про вручення, між тим згоди в позасудовому порядку щодо поділу вищевказаного будинку сторони не дійшли.

10.08.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 12.03.2018 року було призначено судово будівельно-технічну експертизу по даній справі.

Згідно висновку експерта № 18-1060 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 05.10.2018 року вбачається, що розділ в натурі житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами домоволодіння, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 , між співвласниками з урахуванням ідеальних часток, без порушення п.п. 2.22, 2.24, 2.27 державних будівельних норм Укаїни ДБН В.2.2-15-2005 не можливо. Поділ можливий лише у разі відступу від ідеальних часток співвласників домоволодіння та з відступом від правил ДБН України.

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу домоволодіння в натурі.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою - третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відступ від державних будівельних норм України, про який зазначено у висновку експерта, в контексті можливості виділу в натурі вищевказаного нерухомого майна, не має наслідком завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню наведеного домоволодіння, а отже не може бути підставою відмови у задоволенні вимог позивача про виділ в натурі майна.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо можливості задоволення вищевказаних вимог позивача, з огляду на те, що останній надає свою згоду на виділ йому меншої від ідеальної частки домоволодіння, який є можливим згідно висновку експерта № 18-1060, і не вимагає компенсації різниці вартості його частки у домоволодінні.

Отже, під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що можливий варіант виділення в натурі часток співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 з відступом від вимог ДБН та ідеальних часток співвласників з урахуванням вищезазначених угод сторін щодо фактичного порядку користування домоволодінням, за умови використання після визнання права власності на включення приміщень літньої кухні літ. «Б» та веранди літ. «б» до складу приміщень квартири №2 житлового будинку літ. «А», перебудову веранди літ. «а» та перепланування приміщень квартири АДРЕСА_5 1 наведений в дослідницькій частині та графічно наведений у додатках №2 та №3 вищевказаного експертного висновку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Низкою рішень Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (зокрема рішення у справі «Белле проти Франції»). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04.12.1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

З огляду на вищевикладене апеляційний суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні вимог позивача про поділ в натурі часток вищевказаного майна, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, постановив необґрунтоване рішення, яке унеможливлює забезпечення реального та ефективного захисту прав позивача.

Отже, апеляційна скарга адвоката Кочурова А.О., діючого від імені ОСОБА_2 , є обґрунтованою частково, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кочурова Андрія Олександровича, діючого від імені ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 березня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі майна, що знаходиться у спільній частковій власності задовольнити частково.

Провести між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділ домоволодіння АДРЕСА_1 в окремі об`єкти нерухомого майна з відступленням від ідеальних часток співвласників, згідно варіанту розділу житлового будинку АДРЕСА_1 , відображеному у Додатку № 2 Висновку судового експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 18-1060 від 05 жовтня 2018 року, здійсненого судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Ковальчук О.У., який є невід`ємною частиною даного рішення.

Виділити ОСОБА_1 в окремий об`єкт нерухомого майна квартиру

АДРЕСА_6 49 АДРЕСА_7 частин вказаного житлового будинку, а саме приміщення:

- 2-1 коридор, площею 10,9 кв. м., вартістю 10 975 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп.;

- 2-2 житлову, площею 14,6 кв. м., вартістю 14 701 (чотирнадцять тисяч сімсот одна) грн. 00 коп.;

- ІІ веранду, площею - 10,1 кв. м., вартістю - 4 536 (чотири тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 00 коп.;

Всього виділити з житлового будинку приміщень загальною площею 35,6 кв. м., загальною вартістю 30 212 (тридцять тисяч двісті дванадцять) грн. 00 коп.;

б) з господарських споруд та будівель:

- літню кухню літера «Б», вартістю - 3 415 (три тисячі триста п`ятнадцять) грн. 00 коп.;

- веранду літера «б», вартістю 1 963 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят три) грн. 00 коп.;

- сарай літера «З», вартістю 2 852 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину сараю літера «Г», вартістю 907 (дев`ятсот сім) грн. 00 коп.;

- вбиральню «Е», вартістю 782 (сімсот вісімдесят дві) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину огорожі №№ 1-5, вартістю 4 559 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину мощення І, вартістю 2 609 (дві тисячі шістсот дев`ять грн.) 50 коп..

Всього виділити з господарських будівель та споруд майна загальною вартістю 17 087 (сімнадцять тисяч вісімдесят сім) грн. 50 коп..

Виділити ОСОБА_2 в окремий об`єкт нерухомого майна квартиру

АДРЕСА_8 51 АДРЕСА_7 частину вказаного житлового будинку, а саме приміщення:

- 1-1 коридор, площею 10,4 кв. м., вартістю 10 472 (десять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 00 коп.;

- 1-2 житлову, площею 14,8 кв. м., вартістю 14 903 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот три) грн. 00 коп.;

- І веранду, площею - 11,4 кв. м., вартістю - 5 120 (п`ять тисяч сто двадцять) грн. 00 коп.;

Всього виділити з житлового будинку приміщень загальною площею 36,6 кв. м., загальною вартістю 30 495 (тридцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 00 коп..

б) з господарських споруд та будівель:

- сарай літера «В», вартістю 15 806 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шість) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину сараю літера «Г», вартістю 907 (дев`ятсот сім) грн. 00 коп.;

- сарай літера «Д», вартістю 4 948 (чотири тисячі дев`ятсот сорок вісім) грн. 00 коп.;

- гараж літера «Ж», вартістю 4 559 (чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину огорожі №№ 1-5, вартістю 2 609 (дві тисячі шістсот дев`ять) грн. 00 коп.;

- Ѕ частину мощення І, вартістю 2 609 (дві тисячі шістсот дев`ять грн.) 50 коп.;

Всього виділити з господарських будівель та споруд майна загальною вартістю 29 590 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто) грн. 50 коп..

Зобов`язати ОСОБА_1 зробити перепланування та перебудову квартири АДРЕСА_4 , а ОСОБА_2 зобов`язати зробити перепланування та перебудову квартири АДРЕСА_8 відповідно до дослідницької частини висновку та графічного зображення відображеного у Додатках № 2 та № 3 Висновку судового експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 18-1060 від 05 жовтня 2018 року, здійсненого судовим експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Ковальчук О.У., який є невід`ємною частиною даного рішення.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на Ѕ частину та ОСОБА_2 на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою - АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе