Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24.06.2020 року м.Мостиська

Єдиний унікальний номер 448/288/20

провадження № 2/448/353/20

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Львівської області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивачки та заперечень відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2102 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму і на період навчання, проте не довше ніж до досягнення дитиною двадцять трьох років.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що згідно заочного рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06.03.2014 року у цивільній справі №448/212/14-ц, за її, ОСОБА_1 , позовом до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів, на підставі виконавчого листа, виданого 25.01.2006 року Мостиським районним судом Львівської області з відповідача стягувалися в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Вказує, що з часу ухвалення судового рішення про збільшення розміру аліментів змінилось її, позивачки матеріальне становище, у зв`язку із збільшенням розміру витрат на утримання дітей так як щорічно, з 2014 року збільшився розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 донька ОСОБА_6 досягла повноліття та після такого відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти та допомагати доньці матеріально. На даний час, донька є студенткою першого курсу денної платної форми навчання історичного факультету у вищому навчальному закладі «Львівському національному університеті імені Івана Франка IV рівня акредитації» та закінчує навчання у червні місяці 2023 року, що підтверджується довідкою Львівського національного університету імені Івана Франка №7566 від 18.02.2020 року.

Стверджує, що у зв`язку з навчанням доньки, вона, позивачка несе інші щомісячні витрати, які складаються із фінансування дитині проїзду до місця навчання та проживання, придбання зошитів, книг та інших канцелярських приладів, витрат на проживання, придбання сезонного одягу, тощо. Донька стипендії не отримує, ніякого джерела доходів не має, оскільки не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а відтак надалі потребує матеріальної допомоги.

Покликається на те, що повнолітня ОСОБА_6 проживає разом із нею, позивачкою та перебуває на її утриманні. В свою чергу відповідач ОСОБА_2 , працює та отримує стабільний дохід, однак весь заробіток витрачає на власні потреби, не виконуючи належним чином обов`язки по утриманню своєї повнолітньої дитини, які встановлені ст.199 СК України.

Вважає, що відповідач ОСОБА_2 , може надавати таку допомогу для своєї повнолітньої дитини, так як він знаходиться у працездатному віці та отримує дохід.

04 травня 2020 року через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому такий просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що він має заборгованість по аліментах на загальну суму 44314,91 грн. Окрім цього, з нього, відповідача здійснюють відрахування за виконавчими листами. Також зазначив те, що він вдруге одружився та від шлюбу із ОСОБА_7 , (теперішньою дружиною) у них є син ОСОБА_8 , 2007р.н. Покликався на те, що хоча і офіційно працевлаштований, однак його дохід є незначний, та вказаних коштів не вистачає навіть на утримання теперішньої сім`ї.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 02 квітня 2020 року ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 , у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, обґрунтувала зміст позовних вимог викладеними у позові доводами.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала, підтвердила суду, що являється студенткою першого курсу денної платної форми навчання історичного факультету у вищому навчальному закладі «Львівському національному університеті імені Івана Франка» та закінчує навчання у червні місяці 2023 року. Наголошувала, що мешкає разом з матір`ю, яка її і утримує, батько жодних коштів на її утримання не надає.

ІV. Встановлені судом обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується матеріалами справи.

Встановлено, що ОСОБА_3 , 2001р.н. зареєстрована разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.02.2020р.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.03.2014 року на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 постановлено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дочок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 350 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 відомо, що відповідач ОСОБА_2 , вдруге одружився та зареєстрував шлюб із ОСОБА_9 , від якого в них народився син ОСОБА_10 , 2007 р.н.

Згідно довідки про заробітну плату від 30.04.2020 року за №53, відповідач ОСОБА_2 , працює у ТзОВ «Охорона-Комплекс-Титан» на посаді охоронника, де його сукупний дохід з 01.10.2019р. по 31.03.2020 року становить 29500, 16 грн.

Відповідно до довідки, виданої Мостиським РВ ДВС Західного міжрегіонального управління (м.Львів) міністерства юстиції України від 30.04.2020 року вбачається, що заборгованість відповідача ОСОБА_2 по аліментам станом на вищевказану дату становить 44314,91 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з відповідача ОСОБА_2 , щомісячно здійснюються відрахування виплат за виконавчими листами (виконавчі провадження: ВП№44689924, ВП№59672166, ВП№5967216, ВП №59671405) в розмірі 70% від заробітку.

V. Норми права, що підлягають застосуванню.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Відповідно до ст.28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту.

У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно вимог ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до абз.1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18-ть, але є меншим 23-ох років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в частині 1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

VІ. Висновки суду за результатами розгляду справи.

Аналізуючи викладені вище правові норми, судом відзначається, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справ в судовому засіданні.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог ст.ст.182, 200 СК України, судом враховуються матеріальне становище сторін, докази чого було надано сторонами, інші обставини, які впливають на висновки суду щодо доведеності існування потреби у матеріальної допомозі у період навчання ОСОБА_3 , а також доведеності існування умов, за яких відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В свою чергу, з урахуванням наданих відповідачем ОСОБА_2 , доказів на підтвердження його матеріального стану (довідка про заборгованість по аліментах, довідка про відрахування коштів за виконавчими провадженнями, копія свідоцтва про шлюб та народження, з яких відомо, що відповідач вдруге одружився та від шлюбу має малолітню дитину), які не спростовано позивачкою ОСОБА_1 , судом встановлено, що відповідач не має фінансової можливості надавати допомогу повнолітній дочці, у зв`язку з продовженням останньою навчання.

Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальну допомогу, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду від 28.03.2018 року за №640/21562/15-ц та від 29.08.2019 року за №405/8423/16-ц.

Крім того, позивачка ОСОБА_1 , не навела належних доказів необхідності стягнення аліментів у визначеному нею розмірі (по 2102 грн. щомісячно) та того, що матеріальне становище відповідача дозволяє сплачувати аліменти на утримання дочки саме у такому розмірі.

Окремо судом відзначається, що у разі зміни зазначених вище обставин та за умови наявності сукупності юридичних фактів, за яких виникає обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, той з батьків, з ким буде проживати повнолітня дитина має право звернення до суду, таким правом і на теперішній час наділена повнолітня дитина ОСОБА_3 , яка має повну цивільну дієздатність, та може самостійно звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволенню не підлягають.

VІІ. Судові витрати.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 . про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Б. Білоус

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель с.Підгать, Мостиського району Львівської області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 30.06.2020 року включно.