Головуючий суду першої інстанції Войнарівський М.М.
Провадження № 22-ц/812/1067/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Миколаїв Справа № 480/1179/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.. Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Войнарівського М.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради та Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом, -

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, в якому просив визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за законом, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обґрунтовано тим, що після смерті матері у встановлений законом шестимісячний термін він не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту матері від 04 жовтня 2001 року на його користь щодо земельної ділянки, площею 5.30 га, що розташована в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Про заповіт він дізнався тільки в 2019 році, випадково знайшовши його копію у фотоальбомі матері, зробивши запит в Ковалівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області для підтвердження існування цього заповіту, він 24 квітня 2019 року отримав завірену копію заповіту.

Проте, оскільки на час отримання заповіту, ним було пропущено строки для прийняття спадщини, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутися до суду.

Вважаючи, що його необізнаність про існування заповіту, складеного на його ім`я матір`ю та спадкового майна у виді земельної ділянки є поважною причиною пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 02 березня 2020 року до участі у розгляді справи залучено як співвідповідача Ковалівську сільську раду Миколаївського району Миколаївської області та як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , який є рідним братом позивача.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2020 року позов задоволено в повному обсязі. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини не проживав зі спадкодавцем, про наявність заповіту, складеного на його користь, дізнався поза межами строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, і ці обставини свідчать про поважність причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця при поданні заяви про прийняття спадщини. При цьому суд послався на узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо розгляду справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини, де зазначено, що поважною причиною пропуску такого строку є необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, що має місце у цій справі.

Не погодившись з таким рішенням суду, третя особа ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржене судове рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що після смерті матері, враховуючи те, що позивач постійно проживає в м. Миколаєві, та мав бажання використовувати разом зі своєю сім`єю будинок матері по вул. Молодіжній в с. Ковалівка, як дачний, була домовленість про те, що будинком разом з присадибною ділянкою буде користуватись позивач, а він буде користуватися земельною ділянкою. Враховуючи цю домовленість, жоден із спадкоємців не пішов до нотаріуса та не подав заяву про прийняття спадщини. На підтвердження цієї домовленості йому було передано оригінал державного акту на земельну ділянку площею 5,30 га в межах Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, якою він користується. Більш того, зважаючи на те, що через деякий час, позивач змінив свою думку щодо домовленості з приводу користування спадковим майном, в сім`ї виник конфлікт саме через земельну ділянку, який не вирішено і до тепер. Отже зазначене свідчить про повну обізнаність позивача про наявність заповіту.

Крім того, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як незнання про існування заповіту.

До того ж, заявник вважає, що позов пред`явлено не до того відповідача, оскільки відповідачем у даному спорі повинен бути інший спадкодавець, який спадщину прийняв. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За таких умов заявлений позов не підлягає задоволенню як недоведений та пред`явлений до неналежного відповідача.

Інші учасники справи правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст. 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області. За життя померла була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя 04 жовтня 2001 року, ОСОБА_4 був складений заповіт, посвідчений секретарем виконкому Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Колесник Н.І., зареєстрований в реєстрі за № 172, згідно з яким остання заповіла належне їй за законом право на земельну частку (пай) сину ОСОБА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є її сини: позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 .

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4 увійшла, зокрема, земельна ділянка площею 5,30 га в межах території Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровими номерами 1 :02:000:0084 та 2 :02:000:0085, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 28 травня 2003 року на підставі розпорядження Миколаївської райдержадміністрації від 04 грудня 2002 року № 395.

У визначений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини або про відмову ніхто із спадкоємців не звертався, а відтак спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

13 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного нотаріуса Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 , проте державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Юрловою О.В. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на вказані земельні ділянки у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини.

Інший спадкоємець за законом ОСОБА_2 21 грудня 2019 року звернувся до тієї ж нотаріальної контори з аналогічною заявою про прийняття спадщини, зазначивши, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері. В той же день нотаріусом була заведена спадкова справа № 220/2019 та внесена до Спадкового реєстру.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (абз. 3 п. 1 постанови Пленума Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року.

Оскільки встановлено у справі, що спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України (11 жовтня 2003 року) і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини, що виникли між сторонами, регулюються Книгою шостою цього Кодексу.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

За приписами цивільного законодавства спадкування може відбуватися за заповітом (Глава 85 ЦК України) та за законом (Глава 86 цього ж Кодексу).

Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Частиною 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач, заявляючи позовні вимоги про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті матері, посилався як на причину поважності пропуску шестимісячного строку на те, що про складений заповіт на його користь він дізнався тільки в 2019 році.

Як встановлено, матір позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ковалівка Миколаївського району Миколаївської області. Перебіг визначеного законом шестимісячний строку для прийняття спадщини за законом закінчився 11 квітня 2004 року.

Оцінюючи доводи заявника про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, з огляду на встановлені судом обставини та наведені норми матеріального права суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про поважність причин вказаних позивачем, оскільки зазначені причини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом у визначений законом шестимісячний строк.

Аналогічні правові позиції викладено у постановах Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 756/2764/15-ц, від 13 грудня 2018 року у справі № 459/295/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 161/9998/17, від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17, від 05 грудня 2019 року у справі № 717/1796/16-ц.

Судом першої інстанції також не враховано тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. У справі, що переглядається, встановлено, що тривалість пропуску строку складає більш ніж 15 років, мати позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 червня 2019 року.

Сам по собі факт виявлення позивачем через 15 років копії заповіту на розпорядження правом на земельну частку (пай), що належало спадкодавцю, не підтверджує доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадкових прав за законом на земельну ділянку, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, тобто об`єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, заявником не наведено.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить понад 15 років, а також встановлені обставини, апеляційний суд визнає безпідставними висновки суду першої інстанції про поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом та вважає, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, не перевірив предмета і підстав поданого позову, не дослідив належним чином зібраних у справі доказів, внаслідок чого зробив передчасний висновок про задоволення позову.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За приписами п.1 ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на таке, в силу п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до приписів ч.ч. 12, 13 ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_1 на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання до суду апеляційної скарги, виходячи із розміру ставки судового збору, сплаченого позивачем до суду у червні 2019 року, у розмірі 1152.60 грн. (768 грн. 40 коп. х 150%). Надмірно сплачений ОСОБА_2 судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 107.40 грн. підлягає поверненню в порядку, визначеному ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 04 травня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради та Ковалівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 152 грн. 60 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.