Справа № 408/3275/19-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Валуйська сільська рада Станично-Луганського району Луганської області, в якому позивач просить визнати відповідача разом з її дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із нею у вказаному будинку зареєстрованою є відповідач (колишня співмешканка її сина) та її малолітній син ОСОБА_3 . Відповідач разом із своїм сином не проживають у неї у будинку з 2010 року, оскільки більше не підтримує з нею спілкування. На неодноразові прохання знятись з реєстрації місця проживання за адресою знаходження її будинку відповідач відмовлялась це зробити у добровільному порядку. Реєстрація відповідача та її сина створює їй перешкоди в отриманні субсидії, у зв`язку триває порушення її права власності.

Також у позовній заяві крім позовної вимоги позивач просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідач про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позов у встановлений судом строк не надала, заяв про розгляд справи за її відсутності не надходило.

Третя особа надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за відсутності їхнього представника були не проти задоволення позову ОСОБА_1 .

За таких обставин суд вважав можливим розглянути справу за відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить позивачеві. На цей час в цьому будинку дійсно зареєстровані відповідач ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які з 2010 року у вказаному будинку не проживають, а проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Дані обставини підтверджуються: договором купівлі-продажу житлового будинку від 08.06.1990 згідно якого позивач придбала цей будинок ОСОБА_4 ; довідкою виконкому Валуйської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області від 14.05.05.2019 про склад родини; актом обстеження матеріально-побутових умов; довідкою виконкому Шпотинської сільської ради Старобільського району Луганської області від 14.08.2015 № 447.

У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідача та її малолітнього сина такими, що втратили право користування її житловим будинком, посилаючись на те, що останні у її будинку не проживають з 2010 року, а своєю реєстрацією створюють їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, у неї виникають проблеми з оформленням субсидії на користування житлово-побутовими послугами.

Відповідач відзив на позов, як й доказів зворотного, не надала.

За таких обставин, виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом на підставі статті 391 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Отже, встановивши, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та їй відповідачем створюються перешкоди у користуванні цим будинком, яка добровільно їх усувати відмовляється, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідача та її малолітнього сина такими, що втратили право користування належним їй житловим приміщенням, обґрунтованою.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 , - задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_2 , та її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проживають за адресою: АДРЕСА_2 , визнати таким, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення, але не пізніше строку завершення карантину, яке набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: