Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.05.2020 Справа №607/15432/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Дзюбича В.Л.,

з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Протасевич П.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_5 від 15.06.2017 року посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А., за реєстром №2-1497 недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа- Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту від 15 червня 2017 року, складеного від імені ОСОБА_5 та посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А., за реєстром №2-1497.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 . Маючи намір прийняти спадщину за законом після смерті батька, вона звернулася у Першу тернопільську державну нотаріальну контору, де за її заявою була зведена спадкова справа №61332279, при відкритті якої нотаріус повідомила її, що за життя її батько склав заповіт на користь відповідача ОСОБА_3 , який був посвідчений 15 червня 2017 року державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А. та зареєстрований у реєстрі за №2-1497. Вказаний заповіт вона вважає недійсним, оскільки на момент його посвідчення її батькові виповнилося 68 років, на протязі останнього періоду часу стан його здоров`я значно погіршився, він переніс інсульт, після чого почастішали випадки неадекватного сприйняття ним ситуації. Також у ОСОБА_5 була діагностована ціла низка захворювань, що спричиняють ураження нервової системи та розлади психіки у зв`язку із чим він неодноразово перебував на лікуванні у інсультному відділенні ТОККПНЛ, у відділенні реабілітації неврологічних хворих КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради, працівники яких, а також дільничний лікар звертали увагу на його неадекватну поведінку та порушення сприйняття дійсних подій. Також, в останні роки життя у зв`язку із загостренням вказаних захворювань батькові неодноразово викликали швидку медичну допомогу. На момент посвідчення оспорюваного заповіту у ОСОБА_5 спостерігалось чергове загострення хвороби, внаслідок чого його свідомість була приглушеною і він не міг адекватно сприймати та розуміти зміст розмов, що велись із ним, впізнавати людей, які його оточували, усвідомлювати значення своїх дій, що в сукупності негативно вплинуло на його свідомість та свободу волевиявлення. Незважаючи на вказані обставини, нотаріус, яка у заповіті зазначила про наявність у заповідача хвороби, всупереч вимог ст.44 Закону України «Про нотаріат» при визначенні обсягу дієздатності ОСОБА_5 не витребувала довідку про те, що він не страждає на психічний розлад, а також не звернулася до органу опіки та піклування для встановлення факту відсутності опіки над заповідачем. Окрім цього, у змісті заповіту наявний ряд розбіжностей, які не дають змоги визначити, хто і яким чином звертався у нотаріальну контору, де саме був складений та посвідчений заповіт, який чином він міг бути складений зі слів заповідача, за наявності у ньому примітки про те, що останній не міг сам уголос його прочитати. Незрозумілим є і питання хто і яким чином запрошував свідків, що були присутні при посвідченні заповіту, а вказана у заповіті адреса свідка ОСОБА_6 не відповідає дійсності. Наведене свідчить про те, що державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А. при посвідченні оспорюваного заповіту вчинені нотаріальні дії, що не відповідають вимогам ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Правила ведення нотаріального діловодства, що затверджені наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22 грудня 2010 року, а зазначені порушення у відповідності до ст.215 ЦК України є підставою для визнання вказаного заповіту недійсним. Із врахуванням наведеного просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 04 грудня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі №607/15432/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним.

07 березня 2018 року відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов в якому вказала, що вона працювала по лінії Червоного Хреста та здійснювала догляд за людьми похилого віку. Покійний ОСОБА_5 сам звернувся до неї із проханням здійснювати за ним довічний догляд, оскільки його діти за ним не доглядали. На момент укладення заповіту від 15 червня 2017 року заповідач перебував у ясній пам`яті, міг усвідомлювати значення та наслідки своїх дій, він не був в установленому порядку визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним. Твердження позивача про те, що ОСОБА_5 поводив себе неадекватно не відповідають дійсності, оскільки ані позивач, ані інші родичі заповідача до нього взагалі не навідувались та не цікавились його життям. Вона особисто здійснювала за ОСОБА_5 щоденний догляд, при цьому ніяких перешкод у спілкуванні у них не виникало і саме вона повідомила позивача про смерть батька, а також займалася організацією поховання. Також вказала, що жодних невідповідностей у заповіті ОСОБА_5 немає. Нотаріус двічі виїжджала до ОСОБА_5 . Перший раз для з`ясування усіх обставин дійсного волевиявлення заповідача. Під час цього візиту нотаріус склала чорновий варіант заповіту зі слів ОСОБА_5 , який був узгоджений із заповідачем, після чого вона відбула у нотаріальну контору, де виготовила текст заповіту із використанням загальноприйнятих технічних засобів. Після цього, нотаріус повторно прибула за місцем проживання заповідача, де після оголошення надрукованого тексту заповіту, узгодженого із заповідачем, відбулось його підписання у відповідності із нормами чинного законодавства. Посилання на невідповідність адреси свідка ОСОБА_6 не може бути підставою для визнання заповіту недійсним, оскільки це є лише механічною помилкою, зважаючи на те, що особа останнього була встановлена згідно паспорта громадянина України. Посилання позивача на те, що на момент посвідчення заповіту у ОСОБА_5 спостерігалося загострення хвороби теж не заслуговують на увагу, оскільки сама позивач в день посвідчення заповіту присутня не була, так як вона не здійснювала догляд за батьком, а покинула його напризволяще, в той час коли він був у безпорадному стані. На момент посвідчення заповіту жодних психічних розладів у заповідача у встановленому законом порядку виявлено не було. Із врахуванням наведеного просить у задоволення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 07 березня 2018 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Дзюбинського О.М. та витребувано у Інсультному відділенні Тернопільської обласної клінічної комунальної психоневрологічної лікарні (46020, Тернопіль, Тролейбусна, 14) виписку з історії хвороби ОСОБА_5 ; в амбулаторно-поліклінічному відділенні Тернопільської обласної клінічної комунальної психоневрологічної лікарні(46020, Тернопіль, Тролейбусна, 14) картку хворого ОСОБА_5 ; у відділенні реабілітації неврологічних хворих КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради (46028 м.Тернопіль, вул.Волинська,40) виписку з історії хвороби ОСОБА_5 ; у поліклінічному відділенні КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради (46028, м.Тернопіль, вул.Волинська,40) медичну книжку ОСОБА_5 ; в Центрі первинної медико-санітарної допомоги (Амбулаторія №6, вул. Петриківська, 25а, м. Тернопіль, 46000) картку ОСОБА_5 -сімейний дільничий лікарь-терапевт ОСОБА_7 ; в Обласному центрі екстренної медичної допомоги та медицини катастроф(46020, м.Тернопіль, вулиця Рєпіна, 11) картки на хворого ОСОБА_5 із зазначенням діагнозу, вжитих заходів (процедур), найменування медикаментів та їх дозування щодо викликів швидкої медичної допомоги до ОСОБА_5 , що проживав за адресою АДРЕСА_1 .

13 квітня 2018 року до суду надійшли письмові пояснення державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберської О.А., в яких остання вказала, що 15 червня 2017 року до неї звернулась ОСОБА_3 , яка повідомила, що здійснює догляд за ОСОБА_5 , який хоче скласти заповіт, однак через похилий вік та хворобу останній не може самостійно прибути у нотаріальну контору. Під час консультації нею було встановлено, що ОСОБА_5 не може самостійно підписати та прочитати заповіт, внаслідок хвороби, а тому посвідчення заповіту відбулося у відповідності до вимог п.п.1.8, 1.11 Глави 3 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п.2 ст.1248 ЦК України. Так, 15 червня 2017 року о 14 год. 40 хв. вона прибула за місцем проживання ОСОБА_5 , де встановила особу заповідача, особу ОСОБА_6 , який мав підписати заповіт замість заповідача, а також особи двох запрошених свідків- ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та перевірила їх дієздатність. Будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_5 який звернувся за вчиненням нотаріальної дії у неї не виникло. Надавши консультацію заповідачу з питань посвідчення заповіту, вона роз`яснила йому зміст ст.ст. 1241, 1307 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині та щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору, склала проект заповіту зі слів заповідача, після чого повернулася у приміщення нотаріальної контори, де того ж дня о 15 год. 10 хв. виготовила текст заповіту за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. В подальшому, о 16 год. 00 хв. 15 червня 2017 року вона повторно прибула за місцем проживання ОСОБА_5 із надрукованим на спеціальному бланку нотаріальних документів заповітом, текст якого до його підписання було прочитано уголос двома свідками- ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які поставили свої підписи на заповіті. Після цього, вона посвідчила заповіт від імені ОСОБА_5 , за якого у присутності свідків підписався ОСОБА_6 , за реєстровим №2-1497, о 16 год. 40 хв. повернулася у нотаріальну контору, де о 16 год. 47 хв. зареєструвала заповіт у Спадковому реєстрі. Із врахуванням наведеного просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

17 квітня 2018 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь відзив, в якій остання вказала, що наведені відповідачкою у відзиві на позов заперечення та мотиви невизнання позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують обставин, наведених у позові. Так, ОСОБА_3 була найнята для допомоги ОСОБА_5 у щоденному побуті особисто нею, а не її покійним батьком і саме з метою щоб ОСОБА_5 не перебував у безпорадному стані, а отримував належний догляд. Зважаючи на те, що відповідач офіційно працевлаштована, її твердження про те, що вона щоденно відвідувала заповідача не відповідають дійсності, вона могла не відвідувати ОСОБА_5 по декілька днів. Також зазначила, що відповідач здійснювала догляд за заповідачем на платній основі та самостійно розпоряджалась його пенсією, а відповідно до досягнутої між ними домовленості мала телефонувати їй у разі загострення стану батька, однак подзвонила лише за годину до похорону батька. Також у відзиві не зазначено про те хто і яким чином звертався у нотаріальну контору, як було складено заповіт зі слів заповідача, який не міг особисто прочитати його уголос, хто і яким чином запрошував свідків та особу, яка підписала заповіт, хто і коли отримав примірник заповіту. Також відповідачем не взято до уваги викладені у позові обставин щодо перебування заповідача на лікуванні у медичних установах м. Тернополя та наявність встановлених йому діагнозів.

Ухвалою суду від 24 травня 2018 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Дзюбинського О.М. та витребувано у Інсультному відділенні Тернопільської обласної клінічної комунальної психоневрологічної лікарні (46020, Тернопіль, Тролейбусна, 14), у відділенні реабілітації неврологічних хворих КНП «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради (46028 м.Тернопіль, вул.Волинська,40) усю медичну документацію історії хвороби ОСОБА_5 , жителя АДРЕСА_1 ; у Першій тернопільській державній нотаріальній конторі( АДРЕСА_2 м. Тернопіль, вул. Коперника,1) журнал вчинення нотаріальних дій за 2017 рік із відміткою про посвідчення заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 від 15.06.2017 року на користь ОСОБА_3 .

27 червня 2018 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких остання вказала, що у поданій ОСОБА_1 відповіді на відзив містяться завідомо неправдиві дані. Так, не відповідають дійсності твердження про те, що її наймала для догляду за батьком позивачка, оскільки ОСОБА_5 особисто звернувся до неї із проханням здійснювати за ним довічний догляд, на що вона погодилась і робила це на безоплатній основі, оскільки заповідач вказав, що немає коштів щоб їй платити за догляд, а залишить їй свою квартиру. При цьому, жодних угод між нею та ОСОБА_1 не було, ніякої домовленості про те, що вона має телефонувати позивачу не існувало, а натомість, остання говорила їй, що сама вона за батьком доглядати не буде, і якщо не буде кому це робити, то вона віддасть його у будинок престарілих. Щодо складання заповіту, то ОСОБА_5 сам неодноразово вимагав щоб вона запросила нотаріуса для складення заповіту на її користь. Заповідач був ображений на свою доньку, ставився до неї неприязно та не хотів залишати їй свою квартиру. Свідків, які були присутні при посвідченні заповіту, вона запросила особисто з числа сторонніх, незацікавлених осіб.

Ухвалою суду від 24 вересня 2018 року у вказаній справі за клопотанням представника позивача призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

23 листопада 2018 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №490 від 23 жовтня 2018 року у зв`язку із чим 16 січня 2019 року судом було відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 02 квітня 2019 року у вказаній справі за клопотанням представника позивача призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та зупинено провадження у справі.

23 вересня 2019 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №09/К від 02 липня 2019 року у зв`язку із чим 15 жовтня 2019 року судом було відновлено провадження у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник-адвокат Дзюбинський О.М. заявлені позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові та відповіді на відзив. Вказали, що заповіт ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року, за реєстром №2-1497 підлягає визнанню недійсним через допущені нотаріусом порушення чинного законодавства при його посвідченні, про які свідчать наявні розбіжності у тексті заповіту, зважаючи на те, що ОСОБА_5 не міг його особисто прочитати, а також через фізичний стан, в якому перебував заповідач на момент посвідчення заповіту, однак нотаріус незважаючи на хворобу ОСОБА_5 , про яку зазначено у заповіті, з метою перевірки дієздатності останнього не витребувала відповідну довідку про стан його здоров`я.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях на позов. Вказали, що висновками проведених у справі первинної та повторної посмертних судово-психіатричних експертиз не доведено, що в момент посвідчення заповіту ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а усі нотаріальні дії були вчинені нотаріусом у відповідності до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та норм цивільного законодавства. При цьому відповідач вказала, що у 2016 році ОСОБА_5 звернувся до неї з проханням здійснювати догляд за ним і вона надавала йому відповідний догляд на умовах договору пожиттєвого утримання до дня його смерті. Починаючи з січня 2017 року ОСОБА_5 просив її запросити нотаріуса для складення заповіту, а в червні місяці він почав роздавати усі речі з квартири. За цей час їх відвідував лише сімейний лікар. Позивач до батька не навідувалась і він навіть не хотів про неї згадувати. У червні 2017 року вона звернулась у Першу тернопільську державну нотаріальну контору та запросила нотаріуса прибути додому до ОСОБА_5 для складення заповіту на 15 червня 2017 року. Нотаріус повідомила, що вона не має права бути присутньою при посвідченні заповіту та сказала запросити з цією метою двох свідків з числа сторонніх осіб. Нотаріус 15 червня 2017 року двічі приходила додому до заповідача, перший раз для того, щоб з`ясувати волю заповідача та зміст заповіту, а вдруге повернулася щоб посвідчити заповіт, текст якого був нею виготовлений у нотаріальній конторі. При посвідченні заповіту були присутні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також ОСОБА_6 , який підписав заповіт замість заповідача. На день складення заповіту ОСОБА_5 перебував у свідомості, нормально спілкувався, він сам їв, але через те, що у нього тряслась рука підписати заповіт особисто він не міг. Через два дні після посвідчення заповіту, вона за вказівкою нотаріуса отримала його примірник у нотаріальній конторі.

Представник третьої особи- Першої тернопільської державної нотаріальної контори Протасевич П.Т. у судовому засіданні позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що заповіт ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року за реєстром №2-1947 складений та посвідчений у відповідності до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, з дотримання усіх вимог усіх вимог щодо його форми та змісту та порядку посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що проживав у одному будинку із ОСОБА_5 та знайомий із відповідачкою, яка здійснювала за ним догляд в останні роки життя. Вказав, що він як і інші сусіди бачив, що ОСОБА_3 приходила до ОСОБА_5 , доглядала за ним. Потім відповідач сказала, що ОСОБА_5 хоче написав заповіт та запитала чи він може бути присутнім як свідок, на що він погодився. Оскільки надати ОСОБА_3 свій паспорт для внесення нотаріусом даних в заповіт він не погодився, а тому вони разом із відповідачкою ходили у нотаріальну контору, де погодили дату посвідчення заповіту У вказаний нотаріусом день та час він разом із двома іншими свідками був присутній у квартирі ОСОБА_5 , де за вказівкою нотаріуса, зачитав уголос підготовлений нотаріусом заповіт, ОСОБА_5 погодився із ним, тоді він підписав заповіт замість заповідача і нотаріус посвідчила вказаний заповіт. Оформлення заповіту відбувалось з дотриманням усієї необхідної процедури, так як вказувала діяти нотаріус. Після смерті ОСОБА_5 до нього приходила його донька - ОСОБА_1 , яка хотіла дізнатись як все відбувалось, але він її ніколи раніше не бачив та не знав, а бачив лише, що доглядала за померлим відповідачка. Вказав, що свідками при посвідченні заповіту ОСОБА_5 були ще один чоловік та жінка, з якими він раніше не був знайомий, ОСОБА_3 при посвідченні заповіту присутня не була. Також зазначив, що у день посвідчення заповіту ОСОБА_5 був при свідомості, усвідомлював події, які відбувались, напівлежав у ліжку, слухав, він міг рухати руками, але говорив повільно, однак все розумів, на запитання нотаріуса кивав, намагався навіть сам прочитати заповіт, але йому було важко. Окрім цього, свідок вказав, що заповіт він особисто читав уголос, підійшовши до постелі заповідача і останній все добре чув. Пояснив, що за давністю часу не пригадує коли у заповіт вносились дані про інших свідків, а також за скільки часу до оформлення заповіту вони зі ОСОБА_3 ходили у нотконтору.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона працювала продавцем у кіоску, де познайомилась зі ОСОБА_3 . Потім відповідач попросила її бути присутньою в якості свідка при посвідченні заповіту на що вона погодилась. У вказаний день вона прийшла на квартиру до ОСОБА_5 , там була нотаріус із помічницею та інші свідки, з якими вона раніше не була знайома. Нотаріус приходила двічі, до обіду склала чорновий варіант заповіту, зачитала його, дала прочитати ОСОБА_5 , він одягнув окуляри, читав, робив поправки, зокрема сказав, що хоче заповісти все своє майно. На той час заповідач лежав у ліжку, був при свідомості, розумів події, що відбувались. Після цього нотаріус відбула у нотконтору, а після обіду повторно повернулась на квартиру до ОСОБА_5 , де відбулось посвідчення заповіту. Зазначила, що при посвідченні заповіту ніякого тиску на заповідача не чинилось, він у присутності свідків відповідав на запитання нотаріуса, вільно висловлював свою волю. Вказала, що за вказівкою нотаріуса заповіт прочитав уголос ОСОБА_6 , який і підписав його замість заповідача. Нотаріус запитувала у ОСОБА_5 чи може він підписати заповіт, однак у заповідача тряслись руки, а тому нотаріус сказала, що заповіт може підписати свідок. Вона особисто заповіт прочитала про себе, однак уголос його не зачитувала.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні вказав, що він познайомився із ОСОБА_5 взимку 2017 року, оскільки орендував у нього підвальне приміщення. Через деякий час ОСОБА_5 передзвонив, сказав, що у нього проблеми, коли він приїхав до нього додому, дізнався, що останній переніс інсульт, лежав у лікарні. Після цього ОСОБА_5 часто телефонував йому, просив допомоги, він міг стояти, рухатись, але не міг самостійно встати з ліжка, деколи падав на підлогу, він приїжджав інколи зранку, деколи ввечері, допомагав йому, привозив ходулі, щоб ОСОБА_5 міг пересуватись по квартирі. В середньому вони бачились два рази на тиждень, коли він не міг приїхати сам, ОСОБА_5 відвідував його батько. Востаннє він бачився із померлим в серпні 2017 року, а потім від сусідів довідався про його смерть. Зазначив, що він не може сказати, чи зустрічався у будинку ОСОБА_5 із відповідачем ОСОБА_3 і при складанні та посвідченні заповіту ОСОБА_5 присутній не був. Також вказав, що ОСОБА_5 не був обмежений у рухах, міг користуватись руками, він самостійно їв, пив воду, користувався мобільним телефоном, був у ясній свідомості, добре все пам`ятав, міг розмовляти, однак у нього після інсульту була сповільнена мова.

Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 04 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Відповідно до договору №931 від 31 серпня 2017 року організацію поховання ОСОБА_5 здійснювало СКП «Ритуальна служба» на замовлення відповідача ОСОБА_3 . Вартість наданих послуг становить 2599 грн.

Як вбачається із повідомлення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні Управління охорони здоров`я Тернопільської облдержадміністрації №03-7/1245 від 27 березня 2018 року та виписки з медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі в ІІІ-му неврологічному відділенні в період з 17 жовтня 2016 року по 24 жовтня 2016 року з діагнозом: лакунарний інсульт в лівій тім`яній долі, варіант дизартрії та неловкої руки. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІІ ст. з наявністю вираженої коркової атаксії, бульбарно-псевдобульбарного синдрому, помірного аміостатичного синдрому, помірного психоорганічного синдрому, змін на КТ.

З карток виїзду швидкої медичної допомоги Тернопільського комунального центру швидкої медичної допомоги №61459 від 17 жовтня 2019 року, 63806 від 29 жовтня 2016 року, 65993 від 08 листопада 2016 року, №66306 від 09 листопада 2016 року, вбачається, що у вказані дні здійснювався виїзд бригади швидкої медичної допомоги до хворого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

З карток виїзду медичної допомоги КЗ ТОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» №66976 від 13 листопада 2016 року, №6718 від 13 листопада 2016 року №67941 від 17 листопада 2016 року, №71131 від 02 грудня 2016 року №1111 від 05 січня 2017 року, №45356 від 16 серпня 2017 року, 48010 від 31 серпня 2017 року вбачається, що у вказані дні здійснювався виїзд бригади швидкої медичної допомоги до хворого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 .

У повідомленні Комунального некомерційного підприємства «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради №276 від 08 травня 2018 року зазначено, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні реабілітації хворих неврологічного профілю в період з 07 грудня 2016 року по 14 грудня 2016 року.

Відповідно до заповіту від 15 червня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №2-1497 ОСОБА_5 заповів усе належне йому на момент смерті майно, де б воно не було і з чого б не складалось, відповідачу ОСОБА_3 .

У заповіті зазначено, що у зв`язку із хворобою та на прохання заповідача заповіт складено та посвідчено нотаріусом за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 год. 10 хв. та надруковано зі слів заповідача за допомогою загальноприйнятих технічних засобів в приміщенні Першої тернопільської державної нотаріальної контори за адресою: м. Тернопіль, вул. Коперніка,1 і він відповідає дійсним намірам заповідача.

Заповідачу роз`яснено зміст статей 1235-1241, 1248, 1253, 1254 та 1307 Цивільного кодексу України.

У зв`язку із похилим віком та хворобою заповідача, через що він не може самостійно прочитати і підписати заповіт, текст вказаного заповіту, на прохання та за дорученням заповідача, у його присутності та присутності нотаріуса, прочитано уголос свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та підписано ОСОБА_6 , якому нотаріусом роз`яснено зміст ст.1255 ЦК України.

Особу заповідача, свідків, які прочитали заповіт уголос до його підписання та ОСОБА_6 , який підписав заповіт у присутності нотаріуса, встановлено, їх дієздатність перевірено.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми підписами у заповіті засвідчили, що вони не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї та близькими родичами спадкодавця за заповітом та попереджені нотаріусом про необхідність додержання таємниці заповіту.

Зміст цього заповіту до його підписання ОСОБА_6 прочитано ними уголос у присутності заповідача, нотаріуса та іншого свідка.

Оглядом журналу реєстрації нотаріальних дій Першої тернопільської державної нотаріальної контори за 2017 рік встановлено, що за №20 у вказаному журналі наявний запис про те, що 15 червня 2017 року о 10 год. 00 хв. зареєстровано виклик нотаріуса, який надійшов від ОСОБА_5 жителя АДРЕСА_1 , за якого підписався ОСОБА_6 . Того ж дня о 14 год. 40 хв. нотаріусом Боберською О.А. здійснено виїзд за місцем проживання заповідача, під час якого встановлено особи заповідача ОСОБА_5 , підписувача ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , перевірено їх дієздатність, надано заповідачу консультацію з питань посвідчення заповіту. Час повернення до нотаріальної контори 15 год. 10 хв. 15 червня 2017 року.

О 16 год. 00 хв. 15 червня 2017 року нотаріусом посвідчено один заповіт від імені ОСОБА_5 , за якого підписався ОСОБА_6 в присутності двох свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за реєстровим №2-1497. У зв`язку із хворобою, похилим віком та на прохання заповідача вказана нотаріальна дія вчинена за межами нотаріальної контори за адресою АДРЕСА_1 . Час повернення у нотаріальну контору 16 год. 40 хв. 15 червня 2017 року.

У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб(спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою ст.1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

У відповідності до ст..1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Загальні вимоги до заповіту визначено у ст. 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статті 1251-1252 ЦК України.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках(стаття 1253 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.2,3,5,6 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 ЦК України, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

У відповідності до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Пунктом першим глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, визначено, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пункту шостого глави 9 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у разі, якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус уголос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Частиною 4 ст.207 ЦК України передбачено, що в разі якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

У відповідності до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не має на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі-ч.2 ст.1257 ЦК України.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ОСОБА_1 вказала, що заповіт ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року є недійсним через допущені порушення при його посвідченні, а також через те, що на момент посвідчення вказаного заповіту заповідач за станом здоров`я не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що негативно вплинуло на його свідомість та свободу волевиявлення.

У відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною другою ст.215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом(нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд України у своєму правовому висновку від 06.09.2017 року у справі 6-2424цс16 вказав, що судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Крім того, при розгляді позовів про встановлення нікчемності правочину із підстав визначених ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України судам необхідно враховувати, що ці норми передбачають загальну підставу для нікчемності правочину і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього.

Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України, відповідно до ч. 1 якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

За приписами ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У роз`ясненнях, що викладені у п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року у справах «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.03.2017 року у справі № 6-2833цс16 для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Як вбачається із висновку судово-психіатричного експерта №490 від 23 жовтня 2018 року, за результатами проведеної за ухвалою суду посмертної судово-психіатричної експертизи комісією АСПЕК з аналізу поданих на експертизу матеріалів справи та медичної документації, зіставлення виявлених при вивченні об`єктів експертизи відомостей про психічний стан ОСОБА_5 встановлено, що останній переніс інсульт наслідком якого були порушення неврологічного характеру у зв`язку із чим він оглядався лікарями-психіатрами. В період з 17 жовтня по 24 жовтня 2016 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні у ІІІ неврологічному відділенні ТОККПНЛ з діагнозом: лаконарний інсульт в лівій тім`яній долі, варіант дизартрії та неловкої руки. ДЕ ІІІ ст.. з наявністю вираженої коркової атаксії, бульбарно-псевдобульбарного синдрому, помірного аміостатичного синдрому, помірного психоорганічного синдрому, змін на КТ. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2 ступеня артеріальної гіпертензії, виражений КВР, гіпертензивне серце СН І ст.

У період з 07 грудня по 14 грудня 2016 року ОСОБА_5 перебував на лікуванні в міській комунальній лікарні №3 з діагнозом лаконарний інсульт в лівій тім`яній долі, варіант дизартрії та неловкої руки, відновний період(17 жовтня 2016 року) ДЕ ІІІ ст. з наявністю вираженої коркової атаксії, бульбарно-псевдобульбарного синдрому, помірного аміостатичного синдрому. Розлади особистості та поведінки внаслідок гострого порушення мозкового кровообігу з емоційно-лабільним(астенічним) синдромом, когнітивними порушеннями. Псоріаз розповсюджений. Аденома простати І-ІІ ст., цистит.

У зв`язку із тим, що у підекспертного ОСОБА_5 в психічному статусі згідно медичної документації, порушень, які б відповідали діагнозу дисциркуляторної енцефалопатії(ДЕ) ІІІ ступеня не описані, комісія АСПЕК прийшла до висновку, що дати беззаперечну відповідь про ступінь порушення психічної діяльності у ОСОБА_5 в період підписання ним заповіту 15 червня 2017 року не представляється можливим.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №09/К від 02 липня 2019 року за результатами проведення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи комісією експертів психіатрів встановлено, що з матеріалів цивільної справи, представленої медичної документації вбачається, що ОСОБА_5 при житті хворів гіпертонічною хворобою. У жовтні 2016 року переніс ішемічний інсульт, внаслідок чого у нього з`явились порушення артикуляції мови, орієнтації в часі; зниження пам`яті(в основному на текучі події), критики; негативізм, плаксивість. Наявні психічні симптоми супроводжувались також проявами неврологічної симптоматики. Такі психічні розлади кваліфікувались лікарями як помірно виражений психоорганічний синдром та розлади особистості і поведінки викликані ГПМК. Емоційно лабільний(астенічний) синдром з когнітивними порушеннями. При цьому загальний стан ОСОБА_5 вже на початку червня 2017 року погіршується, він відмовляється від їжі, йому діагностується дисциркуляторна енцефалопатія вже ІІІ ст.

Враховуючи вищевказане, експерти вказали, що надати категоричну відповідь на питання чи міг ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період підписання ним заповіту 15 червня 2017 року неможливо у зв`язку з недостатністю та протиречивістю даних про глибину наявних психічних розладів в інтелектуально-мнестичній та емоційно-вольовій сферах.

З досліджених судом доказів вбачається, що зважаючи на хворобу заповідача, через що останній не міг самостійно прочитати та підписати заповіт, посвідчення заповіту ОСОБА_5 відбулось у присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а підписав вказаний заповіт за дорученням заповідача ОСОБА_6 , особу яких нотаріусом встановлено та дієздатність перевірено, про що зроблено відповідний запис у тексті заповіту.

При цьому, з показань у судовому засіданні свідка ОСОБА_8 встановлено, що запис у заповіті про те, що текст даного заповіту до його підписання зачитано вголос обома свідками не відповідає дійсності, оскільки заповіт перед його підписанням був зачитаний уголос його підписувачем ОСОБА_6 , натомість сама свідок вказаний заповіт перед його підписанням уголос не зачитувала.

Крім цього, незважаючи на те, що заповідач в силу хвороби не міг самостійно прочитати заповіт, нотаріусом у заповіті ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року не зроблено відповідну відмітку про те, що текст вказаного заповіту до його підписання був нею уголос зачитаний заповідачу.

Зазначені обставини в силу вимог ч.1 ст.1257 ЦК України свідчать про нікчемність заповіту ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року, який складено із порушення встановленого законом порядку його посвідчення.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто рішення суду може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом-ч. 6 ст.81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У відповідності до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

За таких обставин, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити за безпідставністю, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що заповіт ОСОБА_5 від 15 червня 2017 року, посвідчений державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А., за реєстром №2-1497 є нікчемним в силу вимог ч.1 ст.1257 ЦК України через допущені порушення вимог щодо порядку його посвідчення, а тому підстави для визнання його недійсним у судовому порядку відсутні.

В силу вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.203, ч.4 ст.207, ч.1 ст. 215, ч.1 ст.225, ст.ст.1216, 1217, 1220, 1233, 1234, 1247, 1248,1253, 1257 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Першої тернопільської державної нотаріальної контори про визнання заповіту ОСОБА_5 від 15.06.2017 року посвідченого державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Боберською О.А., за реєстром №2-1497 недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Третя особа: Перша тернопільська державна нотаріальна контора, 46001, вул. Коперника, 1 м. Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич