Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 175/3119/18

провадження № 61-4540св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року у складі судді Озерянської Ж. М. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі суддів: Варенко О. П., Городничої В. С., Лаченкової О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товаристве комерційний банк «ПриватБанк»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ«ПриватБанк») про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» укладено п`ять депозитних договорів а саме: депозитний договір № SAMDN8405 від 20 вересня 2010 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_4; депозитний договір № SAMDN3003 від 21 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_5; депозитний договір № SAMDN5253 від 05 серпня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_1 ; депозитний договір № SAMDN1472 від 15 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_2 ; депозитний договір № SAMDNFF46 від 03 липня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою за вкладом № НОМЕР_3 . Протягом дії зазначених договорів він здійснював поповнення рахунків. Відразу після свого переїзду у 2014 році до м. Миколаєва він звернувся до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про переведення його вкладів з АР Крим до цього відділення. Заявку задовольнили, але зазначили, що деякий час він не зможе отримати свої гроші, а проценти за депозитами тимчасово не будуть нараховуватися. З деталізованих виписок за усіма картковими рахунками, відкритими під час укладення депозитних договорів, які є предметом позову, він довідався, що банк самоправно у односторонньому порядку припинив нараховувати проценти за договорами. Звернувшись 02 березня 2015 року до банку з письмовою заявою про повернення грошових коштів за вищезазначеними депозитними договорами, він отримав відмову в поверненні грошових коштів. Із 31 грудня 2016 року банк не повертає грошові кошти за депозитами. Вважає, що ситуація в АР Крим жодним чином не може бути підставою для невиконання банком (відповідачем) своїх зобов`язань, адже банк був зареєстрований та знаходився в м. Дніпрі, здійснює свою діяльність в звичайному режимі та виконує перед всіма клієнтами всі свої обов`язки.

Посилаючись на викладене, позивач просив розірвати договори банківського вкладу, повернути вклади із нарахованими процентами, суми за статтею 625 ЦК України та пеню за кожен день прострочення надання послуги споживачеві.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року розірвано депозитний договір № SAMDNFF46, укладений 03 липня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців), стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані проценти станом на 13 травня 2014 року у валюті договору у сумі 89 924,74 доларів США, що еквівалентно 2 508 756 грн 37 коп.; прості проценти у валюті договору, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 34 720,80 доларів США, що еквівалентно 968 654 грн 77 коп.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у національній валюті за період з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 225 994 грн 27 коп.; пеню у розмірі 3 % від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві з 27 листопада 2017 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 6 397 грн 33 коп.

Розірвано депозитний договір № SAMDN8405, укладений 20 вересня 2010 року (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців) та стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані проценти станом на 13 травня 2014 року у сумі 434 923 грн 72 коп.; прості проценти, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 355 612 грн 70 коп.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 39 178 грн 88 коп.; пеню у розмірі 3 % від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за один останній рік з 27 листопада 2017 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 2 348 грн 59 коп.; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у розмірі 165 854 грн 58 коп.;

Розірвано депозитний договір № SAMDN1472, укладений 15 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані проценти станом на 13 травня 2014 року у сумі 192 940 грн 21 коп.; прості проценти, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 157 756 грн 37 коп.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) 17 380 грн 48 коп.; пеню у розмірі 3 % від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за один останній рік з 27 листопада 2017 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 1 041 грн 88 коп.; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 73 576 грн 16 коп.

Розірвано депозитний договір № SAMDN5253, укладений 05 серпня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані проценти станом на 13 травня 2014 року у сумі 553 251 грн 62 коп.; прості проценти, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 427 231 грн 51 коп.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 49 838 грн 12 коп.; пеню у розмірі 3 % від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за один останній рік з 27 листопада 2017 року (включно) по 27 листопада 2017 року (включно) у сумі 2 821 грн 58 коп.; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) 210 997 грн 95 коп.

Розірвано депозитний договір № SAMDN3003, укладений 21 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : грошові кошти та нараховані проценти станом на 13 травня 2014 року у сумі 71 925 грн 92 коп.; прості проценти, нараховані з 14 травня 2014 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 55 542 грн 57 коп.; 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 27 листопада 2015 року по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 6 479 грн 24 коп.; пеню у розмірі 3 % від вартості фінансової послуги за кожен день прострочення надання послуги споживачеві за один останній рік з 27 листопада 2017 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) у сумі 366 грн 82 коп.; інфляційні втрати з 27 листопада 2015 року (включно) по 27 листопада 2018 року (включно) 27 428 грн 36 коп. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що усі депозитні договори (договори вкладу), які є предметом позову, відповідно до їх типових положень містять положення, автоматично вважаються продовженими ще на один термін, зазначений у умовах цих депозитних договорів. Термін дії зазначених договорів продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. Враховуючи інформацію, що міститься у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2014 року № 12331866; у виписках ПАТ КБ «ПриватБанк» за усіма депозитними рахунками позивача від 14 липня 2014 року; у відповіді від 13 вересня 2018 року № 18-007/49527/БТ начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України юридичного департаменту та «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 ; у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A з якої вбачається, що розмір зобов`язання банку перед позивачем з 13 травня 2014 року по 31 грудня 2016 року не змінився, суд дійшов висновку про те, що з 13 травня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» в порушення умов договорів у односторонньому порядку припинив нараховувати проценти за усіма спірними депозитними договорами. В усіх виписках ПАТ КБ «ПриватБанк» за депозитними рахунками позивача від 14 липня 2014 року та у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2018 року №ТОС59JTD64SJIG1A сума зобов`язань банку (залишку грошових коштів позивача за депозитними договорами) така ж сама, як у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2014 року за №12331866. Тому до розірвання зазначених договорів судом позивач має право на нарахування та стягнення з відповідача нарахованих відповідно до умов чинних договорів процентів. Також враховуючи встановлені судом обставини наявності у кожному з депозитних договорів положення про автоматичну пролонгацію дії зазначених договорів суд критично оцінює розрахунок заборгованості відповідача, який вважає, що проценти повинні нараховуватися за вкладом «До запиту» (1% та 0,01% відповідно) замість розміру процентів, які зазначені у діючих та ще не розірваних судом договорах, умови яких є обов`язковими для їх сторін. Тому наказ голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» № 07 від 05 січня 2004 року про введення з 06 січня 2004 року процентної ставки 1 % для вкладів «До запиту» не застосовуватися до договорів: «Вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців»; «Вклад «Стандарт» на 12 місяців»; «Вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців», які є предметом цього позову. Адже це зовсім різні за своїми умовами договори. Сама по собі відсутність у вкладника банку оригіналів депозитних договорів та оригіналів квитанцій не може бути автоматичною підставою для відмови у задоволенні його позову про стягнення з банку його вкладу. Укладення, виконання чи спростування виконання письмового правочину може доводитися будь-якими належними, допустимими та достовірними письмовими доказами. У іншому випадку це було б порушення принципу правового визначення. Встановлено, що 02 березня 2015 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому грошових коштів за вищезазначеними депозитними договорами, тому саме з цієї дати починається порушення умов виконання грошового зобов`язання. З врахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності до нарахувань за частиною другою статті 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних (за усіма депозитними договорами зі стягненням їх у національній валюті) та інфляційні витрати (виключно за депозитними договорами у національній валюті) за неналежне виконання грошового зобов`язання тільки за останні три роки до розірвання судом зазначених договорів та пеня за останній рік до дня розірвання судом вищезазначених договорів. Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, суд першої інстанції, оцінивши докази у справі та встановивши обставини справи на їх підставі відповідно до вимог статті 264 ЦПК України, обґрунтовано встановив факт укладення між сторонами спору договорів банківського вкладу та їх відповідного невиконання відповідачем, чого відповідачем спростовано не було. Незгода сторони з оцінкою судом доказів у справі та встановленими судом обставинами справи не означає помилковість такої оцінки та встановлених обставин справи.Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що доказів на підтвердження правовідносин між сторонами та дотримання письмової форми договорів депозиту позивачем не надано, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки сама по собі відсутність у вкладника банку оригіналів депозитних договорів та оригіналів квитанцій не може бути автоматичною підставою для відмови у задоволенні його позову про стягнення з банку його вкладу. Укладення, виконання чи спростування виконання письмового правочину може доводитися будь-якими належними, допустимими та достовірними письмовими доказами. У іншому випадку це було б порушенням принципу правового визначення. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності розрахунків сум, що підлягають стягненню, відхиляються, оскільки судом першої інстанції при стягненні сум вкладів та відсотків за договорами банківського вкладу враховано встановлену договором процентну ставку, а також те, що після звернення позивача у 2015 році до банку із проханням повернути вклад та розірвати договір, розірвання договору та відповідної виплати не відбулось. Висновки суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 21 вересня 2016 року № 6-544цс16, від 27 січня 2015 року №6-247цс14 та від 29 травня 2013 року № 6-39цс13. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до особистого тлумачення заявником норм матеріального права та висновків суду першої інстанції не спростовують.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ КБ«ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що серед наданих позивачем доказів відсутні документи на підтвердження письмової форми вчинення договору банківського вкладу - договори депозиту і квитанції про внесення коштів. Позивач звернувся до банку із заявами про повернення вкладів 02 березня 2015 року, тому договори є розірваними, у зв`язку з чим проценти на вклади мають розраховуватися за вкладами на вимогу. Крім того, розрахунки сум за депозитами проведені позивачем неналежним чином.

(2) Позиція позивача

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що банк не повернув йому суму вкладу та нараховані відсотки за його заявою про дострокове розірвання договорів банківського вкладу, надані у справі докази, а саме: звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк», виписки банку за депозитними договорами та довідка банку від 06 серпня 2018 року № ТОС59JTD64SJIG1Aє доказами укладення вказаного договору та внесення грошової суми на вкладні (депозитні) рахунки вкладника. У нього відсутні оригінали депозитних договорів, оскільки при його переїзді до м. Миколаєва шахрайка-юристка пообіцяла йому допомогти і зникла в невідомомому напрямку разом із договорами. Договори неодноразово пролонгувалися, тому процентна ставка за депозитами діє у розмірі, вказаному у договорах.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано із Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу. Зупинено виконання оскаржуваних судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди установили, що між сторонами у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено п`ять депозитних договорів з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), а саме: депозитний договір № SAMDN8405 від 20 вересня 2010 року (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців), який під час його пролонгації був змінений банком на (вклад «Стандарт строковий» на 12 місяців), що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06 серпня 2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A. Після завершення 12-ти місячного строку дії зазначений договір було автоматично пролонговано ще на 12 місяців, потім після завершення першої автоматичної пролонгації його дії його знову було пролонговано ще на 12 місяців, потім ще на 12 місяців і станом на 01 квітня 2014 року пролонговано на 12 місяців: з 20 вересня 2013 року по 20 вересня 2014 року - саме ці дати виникнення та припинення зобов`язань зазначені у колонках № 10,11 Звіту (Форми №625) НБУ. За умовами цього договору у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок № НОМЕР_4 грошові кошти у початковій сумі 150 тис. гр. з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18 % з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13травня 2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 434 923грн 72 коп. Згідно Форми № 625 станом 01квітня 2014 року зобов`язання банкуперед позивачем за депозитним договором № SAMDN8405 від 20 вересня 2013 року (колонка Звіту № 15) складає 434 924 грн, що відповідає інформації, яка міститься у виписці за цим договором від 14 липня 2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 20 березня 2014 року) складає 434 923грн 72 коп. Також зазначений розмір зобов`язань банку (належних позивачу грошових коштів) станом на 13 травня 2014 року співпадає з довідкою банку від 06 серпня 2018 року № TOC59JTD64SJIG1A;

депозитний договір №SAMDN3003 від 21 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № НОМЕР_5 , за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 71 тис. грн з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів, строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 17 % річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13травня 2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 71 925грн 92 коп. Згідно Форми № 625 станом на 01 квітня 2014 року зобов`язання банку перед позивачем за депозитним договором №SAMDN3003 від 21травня 2013 року (колонка Звіту №15) складає 71 926 грн, що відповідає інформації, яка міститься у виписці за договором від 14липня 2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором- 21березня 2014 року) складає 71 925грн 92 коп. Також зазначений розмір зобов`язань (заборгованості) банку станом на 13травня 2014 року співпадає з довідкою банку від 06серпня 2018 року № TOC59JTD64SJIG1A;

депозитний договір № SAMDN5253 від 05 серпня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № НОМЕР_1 , за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 545 377грн 27 коп.з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 17 % річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13травня 2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 553 251грн 62 коп. Згідно Форми № 625 станом на 01 квітня 2014 року зобов`язання банку перед позивачем за депозитним договором №SAMDN5253 від 05серпня 2013 року (колонка Звіту №15) складає 545377 грн, що відповідає інформації, яка міститься у виписці за договором від 14 липня 2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором- 06березня 2014 року) складає 545 377грн 27 коп.та з врахуванням процентів 7 874грн 35 коп. за наступний повний місяць дії зазначеного договору (день завершення повного наступного місяця дії за даним договором - 05квітня 2014 року) загальна сума зобов`язання складає: 553 251грн 62 коп., що відповідає довідці банку від 06 серпня 2018 року №TOC59JTD64SJIG1A;

депозитний договір № SAMDN1472 від 15 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № НОМЕР_2 , за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 140тис. грн з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18% річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13 травня 2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 192 940грн 21 коп. Згідно Форми № 625 станом на 31 березня 2014 року (останній день, який включається до розрахунку Форми № 625 від 01 квітня 2014 року) зобов`язання банку перед позивачем за депозитним договором №SAMDN1472 від 15травня 2013 року (колонка Звіту №15) складає 192940 грн, що відповідає інформації, яка міститься у виписці за договором від 14 липня 2014 року № 12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 15березня 2014 року) складає 192 940грн 21 коп. Також зазначений розмір зобов`язань (заборгованості) банку станом на 13травня 2014 року співпадає з довідкою банку від 06серпня 2018 року № TOC59JTD64SJIG1A;

депозитний договір № SAMDNFF46 від 03 липня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою по вкладу № НОМЕР_3 , який станом на 01 квітня 2014 року був пролонгований після завершення 6-ти місячного строку його дії. За умовами договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 85 172,12 доларів США з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів строком на 6 місяців з відсотковою ставкою 8,5 % річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13 травня 2014 року згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 травня 2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 89924,74 доларів США. Згідно Форми №625 станом на 31березня 2014 року (останній день, який включається до розрахунку Форми № 625 від 01 квітня 2014 року) зобов`язання банку перед позивачем за депозитним договором №SAMDNFF46 від 03липня 2013 року (колонка Звіту №15) складає 978030 грн, що у валюті договору становить 89 280,30 доларів США, що відповідає інформації, яка міститься у виписці за договором від 14 липня 2014 року № 12331886. Також з зазначеної Форми № 625 вбачається, що дію вказаного договору банк автоматично продовжив на тих же умовах. Вищезазначене також відповідає довідці відповідача від 06 серпня 2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A.

Після анексії АР Криму ОСОБА_1 15 квітня 2015 року переїхав на постійне проживання до своїх родичів у м. Миколаєві, а з 01 лютого 2017 року позивач переїхав на постійне місце проживання в смт Слобожанське. 02 березня 2015 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому грошових коштів та процентів за вищезазначеними депозитними договорами, але отримав від АТ КБ «ПриватБанк» відмову.

Щодо дотримання форми укладення договору банківського вкладу

Суди установили, що постановою Національного Банку України від 19 березня 2003 року № 124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за № 353/7674, на даний час втратила чинність на підставі постанови Національного банку України № 129 від 01 березня 2016 року) затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма № 625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». Зазначена Форма містить у собі відомості про усі істотні умови депозитних договорів контрагентів банку загальний розмір зобов`язань банка за якими перевищує два мільйони гривень.

Згідно відповіді начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України юридичного департаменту від 13 вересня 2018 року №18-007/49527/БТ з належним чином засвідченим «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року у частині, що стосується контрагента ОСОБА_1 , у колонці № 3 зазначеного звіту вказаний номер «Код (номер) контрагента/інсайдера» № НОМЕР_6 - ідентифікаційний код ОСОБА_1 . Також з зазначеної відповіді вбачається, що це останній звіт відповідача та після 01 квітня 2014 року банк припинив надавати відповідні звіти до Національного банку України. Відповідно до постанови Національного банку України від 19 березня 2003 року № 124 усі банки України до 01 березня 2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625).

У «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01 квітня 2014 року міститься інформація про діючі станом на 01 квітня 2014 року депозитні договори, які укладені з позивачем та які є предметом його позову.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк», виписки банку за депозитними договорами та довідка банку від 06 серпня 2018 року № ТОС59JTD64SJIG1Aє доказами укладення вказаного договору та внесення грошової суми на вкладні (депозитні) рахунки вкладника.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (стаття 1059 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховний Суд у своїй постанові від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), зокрема, дійшов висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Також, зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Вказуючи про те, що позивач виконав свій обов`язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні оригінали або посвідчені судом копії договорів банківського вкладу, а також квитанції про внесення коштів, доданих позивачем як доказ належного виконання їх умов. Відтак дійсність вказаних документів їх оригіналам судом першої інстанції не підтверджено, а судом апеляційної інстанції не перевірено.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на зазначені обставини справи уваги не звернув та не перевірив доводи банку про те, що позивач не надав оригіналів договорів банківських вкладів та квитанцій на доведення факту внесення ним грошових коштів на їх виконання, в той час як банк заперечував ці обставини.

З урахуванням наведеного, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги банку про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту укладення договорів та знаходження грошових коштів на депозитних рахунках (за депозитними договорами).

Щодо нарахування процентів та проведення розрахунків

Суди встановили, що: депозитний договір № SAMDNFF46 від 03 липня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) укладений позивачем на підставі типового договору приєднання, визначеного положеннями пункту 2.2.3.3 Вклад «Депозит Плюс», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення»);

депозитний договір № SAMDN8405 (клад «Депозит VIP» на 12 місяців) від 20 вересня 2010 року укладений позивачем на підставі типового договору приєднання, визначеного положеннями пункту 2.2.3.6. Вклад «Стандарт строковий», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення» (в усіх вкладах типу «Депозит VIP» у 2014 році відповідачем автоматично змінено назву на тип «Стандарт строковий», що підтверджується довідками ПАТ КБ «ПриватБанк»);

депозитний договір № SAMDN1472 від 15 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців), договір № SAMDN5253 від 05 серпня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та депозитний договір № SAMDN3003 від 21 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) укладені позивачем на підставі типового договору приєднання, визначеного положеннями пункту 2.2.3.7 «Депозит плюс строковий», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення»).

Представником позивача було надано суду роздруківку з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк», в якому у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення», підрозділу 2.2.1.9. «Процедура автоматичного продовження вкладів» зазначено наступне: «2.2.1.10. Процедура автоматичного продовження вкладів строком на 1 та 2 міс, вклада Джуніор, Приватвклада та ряду вкладів старих типів, оформлення яких проводилось до 2014 року. 2.2.1.10.1. У разі, якщо після закінчення терміну вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу, і Банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у Заяві. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк.

«2.2.1.10.2. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в БАНКУ для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку».

Також представником позивача було надано суду роздруківку з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк», де у Розділі 2.2.3. «Вклади, які пролонгуються (не оформляються)» міститься уся інформація про усі депозитні договори, які є предметом позову, а саме: «п.2.2.3.6. Вклад «Стандарт строковий» (аналог Вклада «Депозит VIP» на 12 місяців, який після пролонгації став Вклад «Стандарт строковий»): Термін вкладу в гривні, доларах США і євро: 3, 6 міс., 366 /367 днів (для високосного року), 18, 24 міс. Виплата процентів: щомісячно зараховуються на пластикову карту або накопичувальний вклад клієнта. Можливість поповнення: клієнт має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 тис грн/3 тис. доларів США/ 3 тис. євро. Можливість автоматичного продовження: передбачена».

«п.2.2.3.3. Вклад «Депозит Плюс». Строк вкладу в гривні, доларах США і євро: 1, 3, 6 міс., 366/367 днів (для високосного року). Можливість поповнення: клієнт має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 тис. грн/3 тис. доларів США/3 тис. євро. Виплата процентів: проценти щомісячно зараховуються на картку/вклад клієнта. Частина процентів зараховується на рахунок «Бонус Плюс». Для вкладів у гривні з розрахунку 2 % річних і у валюті з розрахунку 1 % річних. Для вкладів у валюті (доларах, євро) банк здійснює купівлю частини процентів, що зараховуються на рахунок "Бонус Плюс", за комерційним курсом банку, який діє на дату купівлі валюти і зараховує в гривні на рахунок «Бонус плюс». Можливість автоматичного продовження: передбачена».

«2.2.3.7. Депозит плюс строковий. Строк вкладу в гривні: 3, 6 міс., 366/367 днів (для високосного року). Можливість поповнення: клієнт має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 тис. грн. Виплата процентів: Проценти щомісячно зараховуються на картку/вклад клієнта. Частина процентів зараховується на рахунок «Бонус Плюс». Для вкладів у гривні з розрахунку 2 % річних. Можливість автоматичного продовження: передбачена».

На підставі встановленого суди дійшли висновку про те, що усі депозитні договори (договори вкладу), які є предметом позову, відповідно до їх типових положень містять положення, що вони автоматично вважаються продовженими ще на один термін, зазначений у умовах цих депозитних договорів. Термін дії зазначених договорів продовжується неодноразово без явки клієнта в банк.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Після закінчення строку дії договору банківського вкладу проценти на суму вкладу нараховуються у розмірі, який відповідає розміру процентів за вкладом «на вимогу», якщо інший розмір процентів не погоджений сторонами.

Станом на дату звернення позивача із заявою про повернення вкладів - 02 березня 2015 року - повний строк пролонгованого депозитного договору № SAMDNFF46 від 03 липня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) завершився 06 грудня 2014 року; депозитного договору № SAMDN8405 (клад «Депозит VIP» на 12 місяців) від 20 вересня 2010 року - 20 вересня 2014 року, депозитного договору № SAMDN1472 від 15 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) - 15 травня 2014 року; депозитного договору № SAMDN5253 від 05 серпня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) - 15 серпня 2014 року; депозитного договору № SAMDN3003 від 21 травня 2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) - 21 травня 2014 року.

Разом з тим, суд першої інстанції за умов дострокового розірвання договорів заявою від 02 березня 2015 рокунарахував проценти за користування коштами за процентною ставкою, яка може діяти лише в межах повного строку їх дії.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції не перевірив розрахунок заборгованості за процентами за договорами банківських вкладів та не встановив з урахуванням умов кожного із договорів їх розмір у разі дострокового розірвання договорів, в якому саме розмірі нараховані проценти є обґрунтованими.

У касаційній скарзі заявник також посилається на неналежність проведених розрахунків, проте перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Банк не виконав перед позивачем зобов`язання щодо повернення вкладів, а тому на нього покладається відповідальність у вигляді стягнення пені за час порушення зобов`язання та стягнення сум за статтею 625 ЦК України з урахуванням заявленої відповідачем позовної давності.

Разом з тим, складовою бази нарахування пені за час порушення зобов`язання та стягнення сум за статтею 625 ЦК України є проценти за користування банківським вкладом, заборгованість із виплати яких судами належним чином не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставин, які необхідні для правильного вирішення спору, та не перевірили доводів і заперечень учасників процесу, то, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів необхідно встановити обставини щодо укладення договорів банківського вкладу, розміру процентної ставки за депозитами до закінчення повного строку їх пролонгації та розрахувати суми за статтею 625 ЦК України й пенею, встановивши необхідні обставини та забезпечивши правильне нарахування вказаних сум.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 лютого 2019 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик