КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року

справа № 363/4018/17

провадження № 22-ц/824/2447/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі:Русинчук І.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович

третя особа: відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Майтапової Валерії Юріївни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року ухваленого під головуванням судді Піхур О.В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель Миколи Володимировича, третя особа: відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області про визнання договору дарування та договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В., третя особа: ВПВР управління ДВС ГТУЮ у Київській області, в якому просила визнати договір дарування № 1415 від 18.08.2017 року та договір іпотеки № 2576 від 30.08.2017 недійсними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представником банку подано апеляційну скаргу.

В поданій апеляційній скарзі представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору дарування відбувся фіктивний перехід права власності на нерухоме майно (а саме: салон краси (літ.А), загальною площею 102,6 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому є підстави для визнання цього договору недійсним.

Зазначає, що висновки суду не відповідають дійсності, оскільки позивачем надано докази на підтвердження родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та доведено факт фіктивності оспорюваного правочину. Крім того, вказує на неможливість банку задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, оскільки рішенням Вишгородського районного суду Київської обл. від 02.09.2013 року будинковолодіння, яке є предметом іпотеки, визнано спільною сумісною власністю подружжя, а тому іпотекодавцю належить лише Ѕ частини предмета іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що дане нерухоме майно не є предметом договору іпотеки, та у зв`язку із відсутністю доказів укладення фіктивного правочину з метою приховання майна від виконання в майбутньому судового рішення.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/9408/82/72063, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 255 000 доларів США 00 центів строком до 23.05.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі - 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Кредитним договором.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено Договір іпотеки від 23.05.2008 року, за яким предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме:

- земельна ділянка для будівництва житлового будинку - 0,100 га, для ведення особистого підсобного господарства розміром 0,016 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,116 га;

- житловий будинок загальною площею 321,60 га, житловою площею 167,20 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельна ділянка для будівництва житлового будинку - 0,100 га , ведення особистого підсобного господарства - 02,014 га , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0,114га.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов Кредитного договору, позивач звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

06 жовтня 2014 року заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області по цивільній справі № 363/1651/14-ц позовні вимоги Банку частково задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 990 907,34 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 7 920 322,36 грн.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 02 березня 2016 року заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області скасовано та ухвалено нове, яким стягнуту з ОСОБА_1 на корись АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у розмірі -514 203,72 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 4 110 030,33 грн., судовий збір у розмірі - 3 654,00 грн (а.с. 30-36).

Відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області за виконавчим листом № 363/1651/14-ц, виданим 31 березня 2016 року Вишгородським районним судом Київської області, відкрито виконавче провадження з його примусового виконання.

В ході провадження виконавчих дій державним виконавцем при здійсненні перевірки майнового стану Боржника було встановлено, що за Боржником на праві власності зареєстровано салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

31.08.2016 року з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно боржника.

07.06.2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області на підставі вищезазначеної постанови внесено запис про обтяження (арешт майна боржника) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 20790510 від 07.06.2017 року, згідно якого накладено арешт на салон краси за адресою : АДРЕСА_1 , та внесено запис про обтяження № 20789558 від 07.06.2017 року, згідно якого арешт накладено на все майно боржника.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 17.05.2017 року № 87293788 в Реєстрах міститься запис про обтяження № 14163867 від 14.04.2016 року внесений відділом ДВС Вишгородського районного управління юстиції у Київській області при здійсненні виконавчого провадження № 41921506 в інтересах ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», запис про обтяження № 13342029 від 05.12.2012 року, внесений відділом ДВС Вишгородського районного управління юстиції у Київській області при здійсненні виконавчого провадження №24097051.

04.09.2017 року державним виконавцем сформовано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 96163777 від 04,09.2017 року та № 96164246 від 04.09.2017 року з яких стало відомо, що 18.08.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 21943275 здійснено запис про право власності на майно боржника: салон краси (літ. А), загальною площею - 102,6 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що усі записи про обтяження (арешт майна боржника) було вилучено. Вилучення записів про обтяження здійснено на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2017 року по справі № 522/13621/17, також за даними інформаційних довідок було встановлено, що вищезазначена нерухомість була відчужена за Договором дарування від 18.08.2017 року № 1415 - ОСОБА_2

30.08.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно умов якого вказане майно передано в іпотеку в забезпечення умов виконання зобов`язання за договором позики №2575 від 30.08.2017 р.

За змістом ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Зокрема, згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положення ч.1 та ч.2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16).

Звертаючись до суду із позовом банк посилався на те, що укладений договір дарування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним, оскільки сторони договору є близькими родичами , які уклали договір з метою приховати майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення, без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором .

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано до суду доказів того, що ОСОБА_1 , відчуживши належне їй нерухоме майно, а саме салон краси, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 102,6 кв. м, - ОСОБА_2 , не мала в дійсності волевиявлення та наміру на перехід права власності на зазначене майно, та мала намір приховати майно, яке не є предметом іпотеки, в майбутньому від виконання судового рішення. Зокрема не доведено, що ОСОБА_1 продовжує володіти та користуватися спірним майном, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою задоволення вимоги щодо визнання договору дарування недійсним, не підлягає задоволенню і вимога щодо визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , предметом якого є майно визначене договором дарування.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення позивачем стягнення майна на предмет іпотеки та недостатності коштів від реалізації іпотечного майна для задоволення потреб банку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем позовних вимог належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, про те, що сторони є родичами, на підтвердження чого надано довідку (виписку із будинкової книги про склад сім`ї) висновків суду не спростовують.

Щодо неможливості задоволення потреб банку за рахунок предмету іпотеки, колегія суддів відхиляє такі доводи, оскільки матеріали справи не містять звернень позивача щодо стягнення майна на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» - Майтапової Валерії Юріївни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 02 липня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді