Провадження № 2/760/2166/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

позивача- ОСОБА_1

представника позивача- ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля «Skoda Octavia A 5», VIN-code НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 154 200, 00 гр.

Посилається в позові на те, що 08 червня 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що Виконавчим комітетом Скибинецької сільської ради Тетіївського району Київської області зроблено актовий запис № 1.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 січня 2019 року шлюб розірваний.

Під час перебування в шлюбі ними було придбано автомобіль SKODA OKTAVIA A5, VIN-code НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем, яким останній користується одноособово.

Виходячи з того, що відповідач не бажає добровільно розподілити спільно нажите майно, просить задовольнити позов.

В зв`язку з відсутністю доступу до автомобіля, вона позбавлена провести його оцінку, а тому вартість автомобіля визначає на підставі середньої вартості вказаного транспортного засобу на ринку України.

Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував.

Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що спірний автомобіль позивачка безпідставно вважає спільним майном подружжя, був придбаний 21 серпня 2018 року, тобто менше, ніж за 5 місяців до прийняття рішення у справі про розірвання шлюбу.

На той період відносини з позивачкою вже були зіпсовані і назрівало питання розірвання шлюбу,а тому жодних спільних рішень про купівлю будь-якого майна бути не могло.

Автомобіль був придбаний на кошти його батьків, про що позивачці відомо, оскільки їх доходи не давали їм можливості придбати автомобіль, а накопичень вони не мали.

Вважає, що хоч автомобіль і був придбаний під час шлюбу, але за його власні кошти, тому просить відмовити у задоволенні позову.

21 грудня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача, в якій остання зазначає, що спірний автомобіль не міг бути придбаний відповідачем одноособово під час перебування в шлюбі.

Вважає, що відповідач не надав доказів надання коштів його батьками на придбання автомобіля, а надані ним довідки про доходи батьків не можуть бути такими доказами.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 цього кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами ч. 1 ст. 70 кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08 червня 2013 року до 17 січня 2019 року.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 17 січня 2019 року шлюб був розірваний.

В серпні 2018 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, був придбаний транспортний засіб - автомобіль марки SKODA OKTAVIA A5, VIN-code НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за відповідачем.

/ а.с. 12; 14 - 15 /

За змістом ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, вказаний автомобіль після його придбання став спільним сумісним майном сторін, як подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами ч.1 ст.68 кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З Довідки № 31/26-1443 від 26 грудня 2019 року виданої Регіональним сервісним центром МВС в м. Києві вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль «Skoda Octavia A 5», VIN-code НОМЕР_1 , 2011 року виготовлення, сірого кольору, належить ОСОБА_6 з 02 листопада 2019 року.

Позивачка в судовому засіданні пояснила, що спірний автомобіль відповідачем без її згоди був переоформлений на матір.

Відповідач даних обставин не заперечував, посилаючись на те, що автомобіль був придбаний за кошти батьків, а тому він міг розпоряджатися ним на свій розсуд.

/ а.с. 92 /

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Виходячи з цього, вимоги позивачки про стягнення частини вартості спільного майна, відчуженого відповідачем проти її волі та не в інтересах сім`ї та не на її потреби, є обгрунтованими.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій в чисельних постановах у аналогічній категорії справ, у тому числі постанові КЦС ВС від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц / провадження № 61-8518св18 / та від 05 квітня 2019 року в справі № 645/4711/15-ц (61-40897св18).

Крім того, в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З цього випливає, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна захист майнових прав другого з подружжя може бути здійцснений шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

При зверненні до суду позивачка просить стягнути з відповідача грошову компенсацію Ѕ вартості автомобіля у розмірі 154 000, 00гр.

Зазначила при цьому, додавши витяг із сайту AUTO.RIA, що відповідачем було виставлено спірний автомобіль на продаж на вказаному сайті, там зазначено його ім.»я та номер телефону, а також ціна, за яку він виставив автомобіль на продаж.

Крім того, нею проведено аналіз цін вказаного сайту, і вартість спірного автомобіля складає приблизно таку суму.

/ а.с. 18 - 23; 43 /

Ні відповідач, ні його представник даних обставин у судовому засіданні не заперечували.

Заперечуючи проти визначеної позивачкою вартості автомобіля, представник відповідача посилався на те, що інформація з приведеного позивачкою сайту не може свідчити про його реальну вартість.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року « Про практик узастосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Заперечуючи проти визначеної позивачкою вартості спірного втомобіля, будь-яких доказів на спростування цього представник відповідача не надав, як і не заперечував, що позивачка не має доступу до спірного автомобіля.

Відповідно до ч.ч.1,3, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, при зверненні до суду з позовом на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 5,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача, заперечуючи визначену позивачкою вартість спірного автомобіля, доказів його іншої вартості не надав, з будь-якиим клопотаннями до суду з метою визначення його вартості не звертався.

З урахуванням цього, ненадання представником відповідача доказів, які б спростовували приведену позивачкою вартість автомобіля, суд вважає за необхідне виходити з суми, приведеної та обґрунтованої позивачкою.

З наданої позивачкою інформації з сайту AUTO.RIA вбачається, що спірний автомобіль відповідач виставив на продаж за 278 544, 00 гр., зазначивши марку автомобіля, ціну продажу, своє ім.»я та номер телефона.

Даних обставин відповідач та його представник не спростовували.

Виходячи з цього та викладеного вище, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачи компенсації вартості його Ѕ частини в розмірі 139 272, 00 гр. компенсації / 278 544 : 2 = 139 272.00 /.

/ а.с. 43 - 44 /

Суд не приймає до уваги твердження відповідача щодо того, що спірний автомобіль не є спільним майном подружжя, а належить йому особисто, оскільки був придбаний за кошти його батьків, а також незадовго до розірвання шлюбу,виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч.3, 6 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна; з`ясовувати джерело і час його придбання.

В п. 30 даної постанови зазначено, що якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд, відповідно до ч. 6 ст. 57 СК, може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Шлюб сторін був розірваний рішенням Тетіївського районного суду м.Києва від 17 січня 2019 року.

Будь-яких обставин про те, коли сторони стали проживати окремо, припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, судом не встановлено.

Таких обставин не доводив у судовому засіданні і відповідач, обмежившись, з його точки зору, логічним висновком, що перед розірванням шлюбу подружжя спільно майна не набуває.

Автомобіль сторонами був придбаний у серпні 2018 року.

Сторони в судовому засіданні підтвердили, що до придбання спірного автомобіля у них був інший автомобіль, який був проданий та придбаний спірний.

Позивачка в судовому засіданні зазначила, що спірний автомобіль був придбаний за виручені кошти та заощадження сім`ї.

Будь-яких доказів, які б спростовували вказані твердження, відповівдач суду не надав, не заперечуючи при цьому наявності в сім`ї іншого автомобіля та його відчуження з метою придбання спірного автомобіля.

Надані відповідачем документи про доходи його батьків доказом цього бути не можуть, оскільки інших доказів участі батьків відповідача в придбанні спірного автомобіля суду не надано.

Враховуючи ці обставини, ненадання відповідачем належних та допустимих доказів придбання автомобіля за належні йому особисті кошти або кошти його батьків, у суду відсутні підстави для висновку про належність спірного автомобіля, придбаного в шлюбі, одноособового відповідачу.

Такий автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами відповідно до положень статтей 69-70 СК України.

Суд при цьому не може прийняти до уваги покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з цього приводу, оскільки вказану інформацію вони отримали від матері відповідача ОСОБА_9 і очевидцями відносин з цього приводу вони не були.

З урахуваннямв відносин сторін суд також не приймає до уваги пояснення свідка ОСОБА_9 - матері відповідача, як заінтересованої в вирішенні спору сторони.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає також 1 776, 92 гр. судового збору / 1392.72 + 384.40 = 1 776,92 /.

Керуючись ст. ст. 57, ч. 1 ст. 60, 61, 63, 65, 68-69, ч. 1 ст. 70, ч.2 ст.71 СК України, ст. ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_3 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_4 / 139 272 , 00 гр. компенсації та 1 392, 72 гр. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 червня 2020 року.

Суддя Л.А. Шереметьєва