Дата документу 24.06.2020 Справа № 336/4662/19
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/4662/19Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І.
Пр. № 22-ц/807/1042/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року про відмову у забезпеченні позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.в.м.с. 26-32), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2019 року щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ «Альфа-Банк», яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Ухвалою суду першої інстанції від 06 вересня 2019 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.в.м.с. 33).

11 січня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Працевитим Г.О. подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та заборони представника ПАТ Альфа-Банк» користування та входження у квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.в.м.с. 1-3).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року (а.в.м.с. 11-12) заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.в.м.с. 16-17) просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати, постановивши нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Подліянову Г.С. та Маловічко С.В. (а.в.м.с. 22).

Ухвалою апеляційного суду (а.в.м.с.40) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 14 лютого 2020 року, призначено до апеляційного розгляду (а.в.м.с. 41), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).

В автоматизованому порядку суддею Кочетковою І.В. у цій справі замінено суддю Маловічко С.В. у зв`язку із тривалою хворобою останньої (а.в.м.с 53-54).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 01 квітня 2020 року, не відбувся та був відкладений (а.в.м.с. 95) в порядку задоволення першого клопотання представника Банку ОСОБА_3 (а.в.м.с. 51-52) про його відкладення у зв`язку із епідемією в Україні коронавірусної хвороби (COVID-19) та карантину у зв`язку із цим.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX, що набув чинності з 02.04.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.

В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 липня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 06 травня 2020 року, не відбувся та був відкладений (а.в.м.с. 68) в порядку задоволення повторного клопотання представника Банку ОСОБА_3 (а.в.м.с. 64-67) про його відкладення у зв`язку із епідемією в Україні коронавірусної хвороби (COVID-19) та карантину у зв`язку із цим.

У судове засідання 24 червня 2020 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи (а.в.м.с. 73-76) всі учасники цієї справи втретє не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Г.О., про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Представник Банку - адвокат Ременюк Т.О. подала апеляційному суду клопотання (а.в.м.с. 77), в якому просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі представника Банку.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання всіх учасників цієї справи, що не з`явились, і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України ухвалив заяву представника Банку задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Г.О. (а.в.м.с. 19).

Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Працевитого Г.О. (а.в.м.с. 19), якій у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що справа по суті судом першої інстанції ще не розглянута, на час постановлення ухвали судом першої інстанції від липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі у вищезазначений спосіб, яка залишена без змін апеляційним судом постановою у листопаді 2019 року, не було ще тих обставин, про які зазначено у повторній заяві сторони позивача про забезпечення позову у цій справі (отримання позивачем вимоги Банку про виселення тощо), за результатами якої була постановлена ухвала судом першої інстанції, яка є на теперішній час предметом апеляційного перегляду у цій справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення…частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п. 2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення …та ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є ухвали, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 151, 153, 353 ЦПК України та виходив із такого.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Позивач, звертаючись з заявою про забезпечення позову, вказує, що наразі відповідачем вживаються заходи з виселення позивачів з квартири, що підтверджується письмовими вимогами про виселення, направленими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у грудні 2019 року.

Натомість заявником не обґрунтовано необхідність забезпечення позову, а також заявником не визначено чому невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Предметом позову є правомірність дій державного реєстратора, натомість як позов позивач просить забезпечити вжиттям заходів, які предметно не пов`язані з позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення заяви та забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ухвала суду першої інстанції вимогам законності та обґрунтованості у цій справі відповідає лише частково.

Помилковими є висновки суду першої інстанції в ухвалі, що є предметом апеляційного перегляду, в частині відмови у забезпеченні позову позивача шляхом накладення арешту на вищезазначену квартиру, яка фактично є предметом спору сторін у цій справі.

В силу вимог ст. 20 ч. 1 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Чинним законодавством не заборонений такий спосіб захисту порушеного права, який обраний стороною позивачем у цій справі.

Належність (неналежність) способу захисту прав позивачем у цій справі у вищезазначений спосіб суд першої інстанції може встановити лише за результатами розгляду цієї справи по суті.

Не має значення для забезпечення позову, що у цій справі позивачем заявлено лише позовні вимоги немайнового характеру про визнання протиправним та скасування рішення сторони відповідача відносно вищезазначеної квартири.

Оскільки, позивач не позбавлений права у подальшому уточнювати свої позовні вимоги у цій справі чи вирішувати похідні від них вимоги в іншій справі.

Подача вищезазначеного позову позивачем у цій справі є правом позивача (ст. 4 ч. 1 ЦПК України, ст. 20 ч. 1 ЦПК України), навіть, якщо існує відповідне застереження у договорі із Банком.

Оскільки, відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною (ст. 4 ч. 3 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, апеляційним судом встановлено, що існує загроза відчуження Банком вищезазначеної спірної квартири Банку на користь будь-якої третьої особи у будь-який час, та, відповідно, існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у цій справі; тому, накладення арешту в порядку забезпечення позову позивача судом першої інстанції у цій справі на спірне нерухоме майно у вигляді вищезазначеної квартири, право власності на яке зареєстровано на час вирішення процесуального питання за відповідачем (Банком), лише на час розгляду цієї справи судом, є необхідним та є співмірним із вищезазначеними позовними вимогами позивача у цій справі, не може порушувати і не порушує прав Банку чи реєстратора та не є втручанням у господарську діяльність Банку.

Належні, допустимі докази протилежного у виділених матеріалах цієї справи відсутні.

На час постановлення ухвали судом першої інстанції від 22 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі у вищезазначений спосіб, яка залишена без змін апеляційним судом постановою від 20 листопада 2019 року в іншому складі суддів (а.в.м.с. 78-82), не було ще тих обставин, про які зазначено у вищезазначеній повторній заяві сторони позивача про забезпечення позову у цій справі (зокрема: наразі відповідачем (Банком) вживаються заходи з виселення позивачів з квартири, що підтверджується письмовими вимогами про виселення, направленими ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у грудні 2019 року (а.в.м.с. 5-10).

Разом із тим, арешт квартири не перешкоджає власнику (доки право власності його на цю квартиру є чинним) користуватись останньою.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що вимоги позивача у цій справі в частині заборони новому власнику - Банку в особі його представника користуватись та входити у вказану спірну квартиру не ґрунтуються на законі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року у цій справі в частині відмови позивачу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 скасувати; ухвалити у цій частині нове судове рішення; накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 12-13, 81-82, 89, 367-368, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 січня 2020 року у цій справі в частині відмови позивачу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_3 засоби зв`язку: тел. НОМЕР_2 ) в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 засоби зв`язку: тел. НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ) у задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» ( вул. Велика Василівська б.100 м. Київ 03150, засоби зв`язку: тел. ).

Відповідач 2: Державний реєстратор Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенков Сергій Олександрович ( вул. Радянська, 1 с. Широке Запорізького району Запорізької області 70413, засоби зв`язку невідомі).

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 26.06.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Подліянова Г.С.