Дата документу 26.06.2020 Справа № 316/2197/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 316/2197/19 Головуючий у 1-й інстанції: Бульба О.М.
Провадження №22-ц/807/1921/20 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді - доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат: Темненко Валентина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат: ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 07 жовтня 2000 року по 09 березня 2004 вона з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_1

у них народилася донька ОСОБА_5 . Дитина проживає разом з матірю, батько разом з ними не проживає, участі у вихованні, догляді та матеріальному забезпеченні потреб дитини не приймає.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2002 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2011 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ј частини на 1/6 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

У вересні 2017 року будучи неповнолітньою, ОСОБА_5 почала навчатися в Енергодарському інституті державного та муніципального управління імені Р.Г. Хеноха «Класичного приватного універститету» за спеціальністю «Менеджмент», де базова вартість одного року навчання складала 6480 гривень.

В січні 2019 року між Енергодарським інститутом державного та муніципального управління ім. Р.Г. Хеноха «Класичного привтаного університету» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду щодо зміни плати за навчання та вартість одного року навчання піднялась до 7512 грн.

По досягненню донькою повнолітття, відповідач припинив сплачувати аліменти на її утримання.

Відповідач добровільно не приймав участі в оплаті додаткових витрат на навчання неповнолітньої дитини, позивачка самостійно вносила кошти та до досягнення донькою ОСОБА_5 повноліття, нею було витрачено на навчання 13 646, 80 гривень, тому вищевикладені обставини стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Із урахуванням зазначеного позивачка просила суд:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 6823 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, а саме- судовий збір у розмірі 768,40 гривень та на правничу професійну допомогу в розмірі 2000,00 гривень.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат: Темненко Валентина ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат: ОСОБА_4 , про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що участь у додаткових витратах на неповнолітню дитину є обов`язком батьків незалежно від сплати аліментів. Навчання дитини за майбутньою професією та розвиток здібностей дитини в цьому напрямку і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2020 року це 210 200,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2102 грн (2102 грн. х 100 = 210 200,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 6823.40 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які понесла позивачка на навчання неповнолітньої дочки у вищому навчальному закладі не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, позивачкою не доведено, що навчання неповнолітньої доньки було пов`язано саме з розвитком її здібностей. Крім того, судом першої інстанції враховано, що розмір оплати за навчання як місячного, так і за весь період навчання, охоплюється сумами отриманих позивачкою від відповідача аліментів, які при цьому, перевищували прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років, встановлений законодавством.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що 07 жовтня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний запис № 298 та підтверджено свідоцтвом про одруження Серія НОМЕР_1 . (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народилася донька - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 НОМЕР_3 . (а.с. 8-зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвали шлюб, про що зроблено відповідний запис № 48 та підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_4 . (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 » про що зроблено відповідний запис № 03 та підтверджено свідоцтвом про зміну імені Серія НОМЕР_5 . (а.с. 9-зворот).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 22 квітня 2002 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, однак рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 11 травня 2011 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ј частини на 1/6 частину всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10-11).

Як вбачається з договору № 12 про платне надання освітніх послуг від 01 вересня 2017 року неповнолітня ОСОБА_5 вступила до Енергодарського інституту державного та муніципального управління імені Р. Г. Хеноха «Класичного приватного університету», спеціальність: 073 Менеджмент, термін навчання 7 семестрів. Базова вартість одного року навчання становить 6 480,00 грн., у розрахунку щомісячної оплати, вартість навчання складає 648, 00 гривень. (а.с. 12).

Відповідно до Додаткової угоди №01 до Договору №12 про платне надання освітніх послуг від 09 січня 2019 року, внесено зміни стосовно розміру плати за навчання ОСОБА_5 в межах офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік і встановлено плату за навчання в розмірі 7512,00 гривень. (а.с. 13).

Згідно з Довідкою, виданою ОСОБА_5 від 06 червня 2019 року №35-у, в якій зазначено, що ОСОБА_5 навчається у Відокремленому структурному підрозділі Коледжу інформаційних та соціальних технологій Енергодарського інституту державного та муніципального управління імені Р. Г. Хеноха «Класичного приватного університету», ІІ рівня акредитації за спеціальністю «Менеджмент», денна форма навчання, на платній основі. Термін закінчення навчального закладу 02 березня 2021 року. (а.с.13-зворот).

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на неповнолітню дитину, а саме: половину понесених нею витрат на оплату за навчання їх доньки в Енергодарському інституті державного та муніципального управління імені Р. Г. Хеноха «Класичного приватного університету» в розмірі 6823, 40 гривень.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із вимогами статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

За положеннями статті 185 СК України додаткові витрати стягуються на дитину, яка не досягла повноліття.

Отже, Сімейний Кодекс України розмежовує стягнення аліментів на утримання дитини на загальних підставах, розмір яких визначається з урахуванням матеріального становища сторін, дитини та її здоров`я, та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених особливими обставинами.

Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 26 вересня 2018 року в справі №569/6838/15-ц, та в постанові від 16 жовтня 2019 року в справі №219/1766/18, в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи на час вступу до інституту донці сторін, виповнилось 16 років, остання залишила навчання у школі, де не закінчила два класи, у зв`язку з чим не отримала повної загальної середньої освіти, що було забезпечено державою, право на доступність і безоплатність здобуття повної загальної середньої освіти у державних і комунальних навчальних закладах громадянам України.

Позивачкою по справі не надано доказів, які б підтверджували особливі здібності дитини у зв`язку з чим вона залишила навчання у школі, і що саме послідувало таким змінам.

Отже, позивачкою не наведено зазначених особливих обставин, як то і не доведено, що навчання неповнолітньої дитини було пов`язано саме з розвитком її здібностей та не надано доказів існування особливих обставин, які передбачають можливість стянення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат понесених у зв`язку з ними.

Крім того, з розміру зазначеної оплати проведеної позивачкою за навчання, яку просить позивачка до стягнення та розміру стягнутих з відповідача коштів на користь позивачки аліментів, вбачається, що розмір оплати за навчання, як місячного так і за весь період навчання, охоплюється як щомісячними так і річними сумами отриманих позивачкою від відповідпача аліментів, які при цьому, перевищують і прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений законодавством.

Таким чином, кошти, які були сплачені позивачкою за навчання дитини в повній мірі забезпечувалися аліментами, які сплачував відповідач на утримання неповнолітньої доньки.

З урахуванням зазначених вимог закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що навчання неповнолітньої доньки сторін в даній справі у Енергодарському інституті державного та муніципального управління імені Р. Г. Хеноха «Класичного приватного університету», для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання неповнолітьньої дитини.

Доводи апеляійної скарги про те, що навчання дитини у вищому закладі для оримання освіти за спеціальністю « Менеджмент» є обставинами в розвитку особливих здібностей у дитини в цьому напрямку і є особливими обставинами, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків, не заслуговують на увагу, оскільки, на думку колегії суддів, не відноситься із розвитком певних її здібностей.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду обгрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про відмову у стягненні додаткових витрат у зв`язку з недоведеністю позивачем заявлених нею позовних вимог.

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення,а рішення суду першої інстанції-без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 березня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 26 червня 2020 року.

Головуючий, судя доповідач Суддя Суддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.