Справа № 368/1093/19 Головуючий 1 інстанція- Потабенко Л.В.
Провадження № 22-ц/824/8188/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом,який надалі уточнила і мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 липня 2010 року із відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку. Вказує, що всупереч судовому рішенню відповідач здійснював оплату аліментів несвоєчасно і не в повному обсязі, внаслідок чого у нього станом на 11 червня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 29947,83 грн. Пеня за прострочення сплати аліментів за період із серпня 2014 року по 21 серпня 2019 року складає 252219,61 грн., однак у відповідності до ч.1 ст.196 СК України, яка обмежує розмір пені розміром боргу, відповідач має сплатити їй пеню у розмірі 29947,83 грн. У зв`язку із наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 29947,83 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто із відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі, який відповідає розміру боргу, а саме в сумі 29947,83 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Скарга мотивована тим, що позивачка умисно не отримала нову довідку від державної виконавчої служби за 2019 рік, з якої вбачаєтьтся повне погашення ним боргупо сплаті аліментів. Не взята до уваги довідка ДВС щодо розміру боргу від 04 жовтня 2019 року. Позивачка свідомо не виконала вимоги п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо досудового врегулювання спору. Не враховано, що постановою державного виконавця від 13 серпня

- 2 -

2019 року на нього накладено штраф на користь позивачки у розмірі 50 % боргу в сумі 14987,41 грн., а тому згідно ч.1 ст.196 СК України розмір пені має дорівнювати різниці між сумою боргу і штрафом. Він до відкриття 15 жовтня 2019 року провадження у справі повністю погасив суму боргу у розмірі 29947,83 грн. Подаючи уточнену позовну заяву, позивачка не врахувала погашення ним боргу, не вказала конкретний період прострочення, суму боргу та кількість днів прострочення. Водночас судом з`ясовано, що на час розгляду справи відповідач заборгованості по сплаті аліментів не мав.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно визначив пеню у розмірі 29947,83 грн., який відповідає розміру боргу по сплаті аліментів, а доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 29947,83 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Клопотання відповідача про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) сторін вирішене судом в ухвалі про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що в результаті несвоєчасної сплати аліментів з вини відповідача виникла заборгованість, а відтак наявні передбачені законом підстави для покладення на відповідача відповідальності за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки, яка не повинна перевищувати розмір боргу по аліментам.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`зана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 % заборгованості.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27 липня 2010 року із

- 3 -

відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку.

На підставі вказаного рішення суду 04 серпня 2010 року видано виконавчий лист № 2-451/10, який перебуває на виконанні у Обухівському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Київській області, виконавче провадження № 55130670.

Також, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку із несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою аліментів на утримання неповнолітнього сина у відповідача виникла заборгованість по аліментам за період із серпня 2014 року по грудень 2018 року включно, яка згідно довідки Обухівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 11 червня 2019 року становить суму 29947,83 грн.

Пеня за прострочення сплати аліментів вказаний період обрахована позивачкою відповідно до встановленого законом порядку у розмірі 252219,61 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин, суд обгрунтовано задоволив позовні вимоги і стягнув неустойку у розмірі, який не первищує розмір боргу відповідача по сплаті аліментів.

Доводи апеляційної скарги про невірне обрахування судом боргу по аліментам, зокрема невзяття до уваги довідки ДВС щодо розміру боргу від 04 жовтня 2019 року, що у свою чергу потягло невірне визначення пені, колегія суддів віхиляє як необгрунтовані.

Із поданої позивачкою уточненої позовної заяви, вбачається, що вона просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період із серпня 2014 року по 21 серпня 2019 року, яка обрахована нею в уточненій позовній заяві за вказаний період у сумі 252219,61 грн. (а.с.48-50).

З урахуванням положень ч.1 ст.196 СК України, яка обмежує розмір пені розміром заборгованості по аліментам, істотною обставиною є встановлення розміру боргу відповідача по сплаті аліментів станом на 21 серпня 2019 року.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 31 грудня 2018 року борг відповідача по сплаті аліментів складав 29947,83 грн., що підтверджується довідкою ДВС та не спростовано відповідачем.

Із довідки ДВС щодо розміру боргу від 04 жовтня 2019 року, на яку посилається відповідач, вбачається, що за період із січня 2019 року по липень 2019 року включно нараховано аліментів у сумі 7365,55 грн. (а.с.31).

За період із січня 2019 року по 21 серпня 2019 року відповідачем сплачено на погашення аліментів 7350 грн., а саме 02 березня 2019 року - 1000 грн., 19 березня 2019 року - 1000 грн., 05 квітня 2019 року - 1150 грн., 26 квітня 2019 року - 1050 грн., 08 червня 2019 року - 1050 грн., 16 липня 2019 року 1050 грн., 15 серпня 2019 року - 1050 грн. (а.с.31-34).

Отже, станом на 21 серпня 2019 року, тобто на дату розрахунку пені позивачкою, борг відповідача по сплаті аліментів становив 29963,38 грн., що незначно перевищує розмір пені, яку просить стягнути позивачка, і у свою чергу спростовує доводи відповідача про неправильність його визначення.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення неустойки, оскільки відповідач на час ухвалення рішення повністю погасив борг за аліментами не грунтуються на вимогах закону.

Право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) обумовлюється наявністю заборгованості по сплаті аліментів. Таке право виникає в момент прострочення сплати аліментів і існує до дня їх повного погашення, про що прямо зазначається у ст.196 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що погашення відповідачем боргу по аліментах відбулося у листопаді 2019 року, що стверджується довідкою Обухівського міськрайонного

- 4 -

відділу ДВС ГТУЮ у Київській області від 13 грудня 2019 року, згідно якої у листопаді 2019 року сплачено відповідачем 8600 грн. і станом на 31 листопада 2019 року борг відсутній.

Водночас станом на 21 серпня 2019 року існував борг у сумі 29963,38 грн., про що зазначалося вище, а відтак згідно ст.196 СК України позивачка має право на стягнення пені до моменту погашення боргу, незалежно від послідуючого погашення боргу.

При цьому колегія суддів зауважує, що дата ухвалення рішення у спірних правовідносинах щодо права отримувача аліментів на стягнення пені не має правоого значення, як помилково вважає відповідач.

Це ж стосується доводів скарги про те, що до відкриття 15 жовтня 2019 року провадження у справі відповідач повністю погасив суму боргу у розмірі 29947,83 грн., а позивачка подаючи уточнену позовну заяву не не врахувала погашення боргу, які по-перше не відповідають дійсності, бо повністю борг погашено лише у листопаді 2019 року. А по-друге, погашення боргу не має правового значення для стянення неустойки за період існування боргу.

Доводи скарги про те, що позивачка свідомо не виконала вимоги п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України щодо досудового врегулювання спору надумані і безпідставні. Вжиття таких заходів це право сторони, а не обов`язок, як помилково вважає відповідач. Пр цьому колегія суддів враховує, що несплата аліментів мала місце із серпня 2014 року, що є порушенням з боку відповідача, який мав беззастережно і безумовно виконувати рішення суду про сплату аліментів.

Посилання у скарзі на те, що судом не враховано, що постановою державного виконавця від 13 серпня 2019 року на нього накладено штраф на користь позивачки у розмірі 50 % боргу в сумі 14987,41 грн., а тому згідно ч.1 ст.196 СК України розмір пені має дорівнювати різниці між сумою боргу і штрафом, суперечать матеріалам справи, з яких вбчається, що ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року, яка набрала законної сили, постанова державного виконавця від 13 серпня 2019 року про накладення штрафу на користь позивачки визнана неправомірною і скасована, що у свою чергу виключає можливість врахування даного штрафу і зменшення розміру неустойки.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року

- 5 -

залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: