КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1149/17 Головуючий у 1-й інст. - Чірков Г.Є.
Апеляційне провадження 22-ц/824/649/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року, ухвалене у складі судді Чіркова Г.Є. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось з позовомдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 15 березня 2013 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача.

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором заборгованість відповідача станом на 30.01.2017 року становить 278 420,51 грн., з яких:

129 018,41 грн. - тіло кредиту;

56 211,77 грн. - нараховано процентів за користування кредитом;

79 456,02 грн. - нараховано пені;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована складова);

13 234,31 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 15 березня 2013 року у розмірі 278 420 грн 51 коп. та судовий збір у розмірі 4 176 грн 31 коп.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08 січня 2019 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що представник відповідача заявляв клопотання про витребування від банку кредитної справи та клопотання про призначення судово - бухгалтерської експертизи щодо нарахованої заборгованості у зв`язку з тим, що вважає розмір нарахованої банком заборгованості завищеним. Вказані клопотання судом безпідставно були відхилені. Відповідач не отримував судові повістки про виклик до суду з невідомих для нього обставин, тому був позбавлений можливості бути присутнім в судових засіданнях. Скаржник вважає односторонні банківські розрахунки суми заборгованості по даному кредитному договору завищеними та такими, що не відповідають дійсності. Розмір нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості у сумі 79 456,02 грн. явно несправедливий по відношенню до відповідача, оскільки він перевищує розмір збитків, заподіяних банку невиконанням відповідачем умов кредитного договору.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив. Посилається на те, що відповідач користувався кредитною карткою та наданими коштами Банку. Внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань щодо повернення коштів у відповідача виникла відповідна заборгованість, розмір якої підтверджується наданими доказами.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 15 березня 2013 року сторони уклали кредитний договір №б/н, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Відповідач ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача.

Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушив, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 278 420 грн. 51 коп., яка підлягає стягненню.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15.03.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/нпро надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послугв ПриватБанку ресурс: https://privatbank.ua/terms/.

Посилаючись на те, що відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, АТ КБ «Приватбанк» згідно наданого розрахунку просить стягнути заборгованість у розмірі 278 420 грн 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 129 018 грн 41 коп., заборгованості по відсоткам - 56 211 грн 77 коп., заборгованості по пені - 79 456 грн 02 коп., штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 13 234 грн 31 коп. (процента складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідностатей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку - ПАТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що позичальник зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що він може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни, тощо. Проте сама воля позичальника на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному

ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 15.03.2012 року (б/н) відсутній визначений договором розмір процентів за користування кредитом.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту просив, зокрема, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, проценти за користування кредитними коштами, пеню та штрафи.

При цьому, під час звернення до суду позивачем долучено до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», які не містять підпису позичальника, у яких передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, пеню та штрафи.

Аналізуючи зміст наданих Умов, апеляційний суд визнає неможливим встановити чи діяли Умови та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме Умовами ознайомлений та погодився відповідач.

Водночас матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміввідповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, та саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила кредитування, і що не спростовано позивачем під час розгляду справи.

Не можна застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком у період з часу виникнення спірних правовідносин (15.03.2012 року) до моменту звернення до суду із позовом (27.03.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про збільшення розміру відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують наведених обставин.

Надані ПАТ КБ «Приватбанк» Умови та правила, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору і щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі №711/1220/17.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що Витяг з Умов та правил, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua та наявні у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.03.2012 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення відсоткової ставки.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14) щодо форми кредитного договору, зазначивши, що підписання анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може вважатися договором приєднання.

Отже, підписана анкета - заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета - заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

На вищевказані норми суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі, зокрема щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам, пені та штрафам.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 іївни про призначення бухгалтерсько - кредитної експертизи - задоволено та призначено у справі бухгалтерсько - кредитну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз.

На вирішення експертів поставлено питання:

1. Чи відповідає заявлене ПАТ КБ «Приватбанк» тіло кредиту у розмірі 129 018 грн. 41 коп. умовам укладеного кредитного договору б/н від 15.03.2012 року?

2. Чи відповідає наявний розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 30.01.2017 року умовам укладеного кредитного договору б/н від 15.03.2012 року та розрахунковим документам щодо погашення кредиту за цим кредитним договором?

3. Чи відповідає метод нарахування ПАТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитом, пені та комісії, штрафів (фіксованої частини та процентної складової) за кредитним договором б/н від 15.03.2012 року вимогам Положення про кредитування?

Однак, у зв`язку з недостатністю наданих документів для проведення дослідження, 22.01.2020 року експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз було складено повідомлення про неможливість надання висновку економічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року витребувано з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» наступні документи:

- Банківські виписки (за формою 281) за картковим рахунком ОСОБА_1 за період, зазначений в розрахунку заборгованості, із зазначенням залишків на початок та кінець кожного операційного дня, за які проводились фінансові операції згідно кредитного договору №б/н від 15.03.2012 року,

- Інформацію щодо тарифу обслуговування кредитної картки за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року,

- Детального розрахунку заборгованості в розрізі кожної операції, відображеної у виписці банку за картковим рахунком ОСОБА_1 ,

- Детальної інформації щодо переліку та термінів зміни «умов та правил надання банківських послуг», тарифів та інших невід`ємних частин договору №б/н від 15.03.2012 року,

- Пояснення до розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року щодо методу нарахування відсотків, ліміту кредитної лінії за вказаний період, термінів сплати тіла кредиту та відсотків, пільгового періоду, розміру та обгрунтування всіх включених до розрахунку штрафів, комісій, інших додаткових виплат,

- Нормативного обґрунтування застосування процентної ставки для нарахування пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ,

- Документів, що підтверджують зняття та погашення ОСОБА_1 кредитних коштів згідно кредитного договору №б/н від 15.03.2012 року, станом на 30.01.2017 року;

- Положення про кредитування ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, станом на день розгляду справи в апеляційному суді - 11 червня 2020 року позивачем вказані документи на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року суду не надано.

Оскільки позивачем не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України в обгрунтування заявлених позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, пені, штрафів, та провести бухгалтерсько - кредитну експертизу у справі видалось за неможливе, у зв`язку з недостатністю наданих документів для проведення дослідження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача боргу по сплаті процентів за користування кредитом, пені та штрафів у зв`язку з їх недоведеністю.

Разом з тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 278 420 грн 51 коп., з яких, зокрема 129 018 грн 41 коп. - заборгованість за кредитом.

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором разом з позовною заявою представником ПАТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 30.01.2017 року становить 278 420 грн. 51 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 129 018 грн 41 коп., заборгованості по відсоткам - 56 211 грн 77 коп., заборгованості по пені - 79 456 грн 02 коп., штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф - 13 234 грн 31 коп. (процента складова).

Колегія суддів приймає розрахунок заборгованості в частині стягнення розміру тіла кредиту як належний та допустимий доказ відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України.

Враховуючи, що відповідачем фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що підтверджується розрахунком заборгованості, в добровільному порядку не повернуті, колегія суддів дійшла висновку, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення із ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 129 018 грн 41 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми непогашеного тіла кредиту у розмірі 129 018 грн 41 коп.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1935 грн 30 коп., а зПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3361 грн 51 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 грудня 2017 року - скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського,1Д, ) заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.03.2012 року у розмірі 129 018 грн 41 коп.

В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1935 грн 30 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3361 грн 51 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.