Справа № 699/132/20
Номер провадження № 2/699/232/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

26.06.2020 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом і просив визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що є власником будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за вказаною адресою за згодою попереднього власника та не проживають у будинку, тому позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним будинком.

У судове позивач ОСОБА_1 не з`явився, просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи були повідомлені в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про їхній виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки не повідомили.

У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що даний позов підлягає до повного задоволення.

Згідно договору купівлі-продажу від 06.02.2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_1 прийняв у власність належний продавцеві житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

На підставі вказаного договору купівлі-продажу право власності на будинок з надвірними спорудами було зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер 25, що підтверджується витягом №199204740 від 06.02.2020 року (а.с.9).

Із записів будинкової книги вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у будинку позивача (а.с.11-14).

Згідно акту обстеження від 13.02.2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 , але не проживають понад три роки (а.с.10).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у будинку за згодою попереднього власника та не проживають за вказаною адресою понад три роки.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-709цс16 від 16.11.2016 року зазначено, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" однією з підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. З Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Таким чином, враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є членами сім`ї колишнього власника та зареєстровані за даною адресою, факт реєстрації відповідачів порушує право власності позивача на даний будинок, створює незручності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі вільно реалізувати повноваження власника - володіти, користуватися та розпоряджатися житловим будинком, тому суд приходить до висновку про задоволення позову.

Судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем по його клопотанню.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце проживання та зареєстрований по АДРЕСА_1 , інші відомості суду не відомі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання та зареєстрована по АДРЕСА_1 , інші відомості суду не відомі, такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_2 .

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право: на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду; на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, на подання апеляційної скарги, продовжуються до закінчення строку карантину.

Суддя Свитка С.Л.