Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 127/12769/17

провадження № 61-38759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька міська рада, комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2018 року, постановлену в складі судді Бойка В. М., рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 12 березня 2018 року, ухвалене в складі судді Бойка В. М. та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року, прийняті в складі колегії суддів: Медяного В. М., Матківської М. В., Марчук В. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, комунального підприємства «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» про усунення перешкод в користуванні майном.

Позов мотивовано тим, що підпунктами 1.1. пункту 1, пункту 2, пункту 2.3. рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність та постійне користування», - затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою передачі земельної ділянки

КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

У грудні 2016 року КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до фізичних осіб, зокрема, і до нього з вимогою про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу ним за власний рахунок цегляного гаражу, побудованого на земельній ділянці площею 0,4114 га, цільове призначення для виробничих потреб, що перебуває в користуванні відповідача на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, виданого

09 листопада 2011 року на підставі рішення Вінницької міської ради

від 30 квітня 2010 року № 2785, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00024. Ухвалою суду за даним позовом було відкрито провадження у справі

№ 127/27700/16-ц.

Вказував, що він не має змоги користуватись належним йому гаражем, оскільки земельна ділянка на якій той розташований, перебуває у постійному користуванні відповідача на підставі державного акта. Даний гараж збудовано ним на підставі рішення Виконавчого комітету Замостянської районної Ради народних депутатів м. Вінниці від 08 вересня 1993 року № 341, проте, документи на право власності він не може оформити, оскільки Вінницька міська рада передала земельну ділянку, на якій розташований гараж, у постійне користування КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Позивач просив суд усунути йому перешкоди в користуванні гаражем, розташованим по АДРЕСА_1 , шляхом визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради

від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність та постійне користування», підпункту 1.1. пункту 1, пункту 2, пункту 2.3. в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, розробленої ДП «Поділлягеодезкартографія» на замовлення КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», передачі земельної ділянки КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та видачі КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, кадастровий № :01:010:0235, цільове призначення для виробничих потреб, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , виданого КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» 09 листопада 2011 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00024.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня

2018 року клопотання КП «ВМР Вінницяміськтеплоенерго» задоволено, закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, КП «ВМР Вінницяміськтеплоенерго» про усунення перешкод в користуванні майном в частині скасування рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність та постійне користування».

Закриваючи провадження в частині позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що вимоги про скасування рішення Вінницької міської ради

від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність та постійне користування» повинні розглядатися в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня

2018 року в задоволені позову ОСОБА_1 до Вінницької міської ради,

КП «ВМР Вінницяміськтеплоенерго» про усунення перешкод в користуванні майном відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції критично оцінив твердження позивача про те, що внаслідок видачі КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» державного акта на підставі рішення Вінницької міської ради, порушені його права на користування гаражем, оскільки позивачем не надано доказів, щодо його прав на користування земельною ділянкою, на якій знаходиться гараж. Крім того позивач не надав правовстановлюючих документів і на сам гараж. За таких обставин суд вважав, що належним чином, як цього вимагають норми статей 116, 121, 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), позивач не отримав у власність чи в оренду земельну ділянку, яка на законних підставах органом самоврядування передана в постійне користування КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Короткий зміст постанов суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мунтяна Є. В. відхилено. Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області

від 12 березня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що Вінницька міська рада виконує владні управлінські функції на основі законодавства України та здійснює повноваження щодо управління майном територіальної громади, у тому числі шляхом передання земельних ділянок у постійне користування для виробничих потреб комунальному підприємству. Апеляційний суд погодився із судом першої інстанції, що між позивачем та відповідачами відсутній цивільній спір, з якого випливав би спір про право, оскільки Вінницька міська рада реалізувала свої владні управлінські функції, а позивач із відповідними документами для законного розташування на землях територіальної громади свого гаражу до міської ради не звертався, а надані ним дозвільні документи підтверджують правовідносини з іншими органами, які на даний час ліквідовані.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мунтяна Є. В. відхилено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 12 березня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд встановив, що Вінницькою міською радою було прийнято рішення

від 30 квітня 2010 року № 2785, яке відповідає діючому на той час законодавству, натомість відповідачем не доведено наявність у нього права на користування спірною земельною ділянкою та не надано суду правовстановлюючих документів на гараж.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що внаслідок видачі КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» державного акта на підставі рішення Вінницької міської ради, були порушені права позивача на користування гаражем.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду з касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня

2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі в частині скасування рішення міської ради про передачу в користування земельної ділянки, дійшов помилкового висновку, що ця вимога не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а спір є публічно-правовим. Крім того, вказує, що ним не оскаржувалося повністю рішення міської ради, а лише окремі підпункти, вимога про визнання протиправним цього рішення взагалі не вирішена.

Суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що збудований ним гараж є самочинним будівництвом, оскільки не звернули увагу на ту обставину, що він збудований на підставі рішення Виконкому райради м. Вінниці, прийнятого у 1993 році та має технічний паспорт, виготовлений у 2016 році. Стверджує, що отримати свідоцтво про право власності на збудований гараж він не має можливості, оскільки земельна ділянка під ним перебуває у користуванні відповідача.

Обраний спосіб захисту свого порушеного права, тобто скасування оскаржуваного рішення та державного акту, поставлять його та КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» в рівне становище щодо набуття права на землю.

Стверджує, що його гараж побудовано на земельній ділянці з дозволу Вінницького обласного комунального підприємства теплових мереж «Вінницятеплокомунерго». Посилаючись на положення абзацу третього частини першої статті 123, частини 17 статті 186 ЗК України, вказує, що Вінницька міська рада повинна була відмовити в погодженні технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою КП «ВМР «Вінницятеплокомуненерго».

При передачі у користування відповідачу спірної земельної ділянки, остання не вилучалася у Вінницького обласного комунального підприємства «Вінницятеплокомуненерго», при цьому не були враховані його інтереси, як власника гаража. Судами не надано оцінку цим обставинам, натомість суди зазначили, що земельна ділянка на законних підставах органом самоврядування передана КП «ВМР «Вінницятеплокомуненерго».

Вказує, що суд апеляційної інстанції безпідставно послався на положення Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», оскільки цей закон прийнято після прийняття оскаржуваного рішення та після побудови у 1994 році його гаража.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року Вінницька міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року залишити без змін, як такі, що є обґрунтованими і законними.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із Вінницького міського суду Вінницької області.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року, на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Замостянської районної ради народних депутатів м. Вінниці від 08 вересня 1993 року

№ 341 ОСОБА_1 надано дозвіл на розміщення гаража, на прохання користувача земельної ділянки Обласного комунального підприємства теплових мереж «Вінницятеплокомуненерго», а саме: згідно листа

від 04 липня 1993 року № 01/700, в якому зазначено, що у зв`язку із виробничими потребами та аварійним характером роботи, підприємство просить видати дозвіл на встановлення особистого гаража начальнику теплового району ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність та постійне користування», підпункти 1.1. пункту 1, пункт 2, пункт 2.3. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою, розробленої ДП «Поділлягеодезкартографія» на замовлення Комунального підприємства «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», передачі земельної ділянки Комунальному підприємству «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» та видачі Комунальному підприємству «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, кадастровий

№ :01:010:0235, цільове призначення для виробничих потреб, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , виданого Комунальному підприємству «Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» 09 листопада 2011року на підставі рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00024.

Відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,4114 га, кадастровий № 510136300:01:010:0235, виданого на підставі рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785 і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00024. земельна ділянка, належить на праві постійного користування КП «ВМР «Вінницяміськтеплоенерго».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (тут і далі у редакції Кодексу, яка діяла на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак таким вимогам оскаржені судові рішення не відповідають, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження в частині позовних вимог про скасування рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановив, що відповідач у справі Вінницька міська рада здійснює владні управлінські функції та реалізує свої повноваження щодо управління майном територіальної громади, зокрема, шляхом прийняття рішень щодо передачі земельних ділянок у постійне користування для виробничих потреб комунальному підприємству.

При цьому суди дійшли висновку про те, що між позивачем та відповідачами відсутній цивільній спір, з якого випливав би спір про право, оскільки позивач із відповідними документами до Вінницької міської ради для законного розташування на землях територіальної громади свого гаражу не звертався, а надані ним дозвільні документи підтверджують правовідносини із іншими органами самоврядування, які на даний час ліквідовані. Вимогу про визнання незаконними та скасування рішення Вінницької міської ради позивач має право пред`явити виключно у адміністративному позові.

Однак такі висновки є помилковими та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Положеннями статей 2, 4, 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, закріплено завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Однак сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з установлених судами фактичних обставин справи,

ОСОБА_1 звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом про усунення перешкод в користуванні гаражем шляхом визнання протиправним та скасування певних пунктів рішення Вінницької міської ради від 30 квітня 2010 року № 2785 «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок в оренду, власність, постійне користування» та скасування державного акту № 2785, виданого 30 квітня 2010 року на підставі зазначеного рішення міської ради.

Отже, у цій справі виник спір про право, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства. Вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 16 ЦК одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З наведеного можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із земельних відносин.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Позивач вважав, що рішення Вінницької міської ради порушує його майнові права на користування гаражем, а тому в цьому випадку існує спір про право, що у свою чергу унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Подібні висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2018 року в справі № 761/33504/14-а, від 20 червня 2018 року в справі № 727/10968/17,

від 12 червня 2019 року в справі № 1903/944/12 від 11 вересня 2019 року в справі № 815/742/14.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає помилковими висновки судів попередніх інстанцій про те, що спір у розглядуваній справі має публічно-правовий характер.

Вимоги про скасування державного акту, виданого на підставі оскаржуваного рішення Вінницької міської ради, є похідними від основних вимог про скасування рішення міської ради та залежить від вирішення основної вимоги.

Отже, суди попередніх інстанцій закривши провадження у справі в частині основних вимог, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні вимог про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою.

Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судами попередніх інстанцій не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, ухвала та рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої інстанції необхідно об`єктивно оцінити надані сторонами докази, доводи та заперечення сторін щодо позовних вимог в цілому, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня

2018 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області

від 12 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович