Справа № 236/931/20
17 червня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Бєлоусова А.Є.,
при секретарі Колесник О.І.,
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Лиманська міська рада Донецької області, ОСОБА_3 , про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
12.03.2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Лиманська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням(а.с. 1-2).
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Крім неї у зазначеній квартирі зареєстрована її мати - ОСОБА_3 , та вітчим - ОСОБА_2 , який після розлучення з матір`ю позивача, з 2018 року не проживає у зазначеній квартирі. На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 45), для участі в судовому засіданні не прибув, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі та відзиву на позовну заяву суду не надав.
Треті особи: представник Лиманської міської ради Донецької області, та ОСОБА_3 , належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибули. Представник Лиманської міської ради Донецької області Шуляченко І.О. надала заяву про розгляд справи без її участі, за наявними документами у справі, та ухвалити обґрунтоване рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 47).
Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснили, що знають родину позивача досить давно. Відповідач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача ОСОБА_3 до 2018 року. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 відповідач виїхав з квартири. На теперішній час його речі у квартирі відсутні.
В ухвалі суду від 13.05.2020 року було прийнято рішення щодо заочного розгляду справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Позивач ОСОБА_1 є власницею квартири, розташовано за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується: договором дарування квартири від 02.07.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Семеновою І.М. (а.с. 5), витягом з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15847991 від 08.01.2014 року (а.с. 6).
Згідно з довідкою від 22.05.2020 року № 2847, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, станом на 22.05.2020 року у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , окрім позивача ОСОБА_1 , зареєстровані також відповідач ОСОБА_2 (дата реєстрації 26.04.2007 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та мати позивача ОСОБА_3 (дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (а.с. 11).
Відповідач ОСОБА_2 за вказаною адресою з 2017 року не мешкає, не користується житлом, не зберігає у будинку належне йому майно, про що був складений відповідний акт (а.с. 7). Відповідач фактично змінив місце проживання, однак дотепер не припинив попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України.
Позивач здійснює виконання обов`язків щодо утримання зазначеного будинку в належному стані, виконує інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивачі мають право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач протягом тривалого часу користувався вказаним житловим приміщенням, але з 2018 року відсутній за адресою реєстрації. Власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача щодо визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 18, 76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням-задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням однокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , належною на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,припинивши реєстрацію ОСОБА_2 за останнім відомим місцем проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені позивачкою витрати щодо сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлений 24.06.2020 року.
Суддя -