Справа № 685/385/20
Провадження № 2/685/141/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2020 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Казмірчук І.Ю.,

позивача ОСОБА_1 та

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь Хмельницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу виселити свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 з житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на виділення згідно з ухвалою Теофіпольського районного суду від 04 вересня 2003 року ОСОБА_2 частини хліва, в якій розташована придатна для проживання кімната, він продовжує проживати в її житловому будинку. При цьому зловживає алкоголем, усі зароблені кошти витрачає на спиртне, участі в утриманні будинку не приймає, неодноразово в цьому будинку вчиняв психологічне насильство щодо позивачки та її доньки ОСОБА_3 .

В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що після смерті її першого чоловіка вона повторно вийшла заміж за ОСОБА_2 , який з 1995 року проживає разом з нею, двома її дітьми та колишньою свекрухою у будинку по АДРЕСА_1 . Однак через деякий час ОСОБА_2 став зловживати спиртним, тому у 2006 році шлюб розірвали, але він продовжував проживати у цьому ж будинку, хоча в ході поділу майна йому було виділено частину хліва, де знаходиться цілком придатна для проживання кімната. Впродовж цього часу між ними були сварки, він зловживав спиртними напоями, влаштовував сварки та дебоші у будинку, а в липня 2019 року через це потрапив до психіатричної лікарні, звідки його забрали його сестра та брат на батьківщину в м. Яворів Львівської області, де йому була виділена кімната в батьківському будинку. Але тиждень тому ОСОБА_2 знову з`явився в с. Гальчинці, так як в ОСОБА_4 його родина забороняє йому вживати спиртні напої, але де він тут проживає їй не відомо.

ОСОБА_2 позовних вимог не визнав, так як він не має іншого житла, щоб там зареєструватися. Зазначив, що не має можливості проживати у виділеній кімнаті у хліві, оскільки ОСОБА_1 зірвала замок з вхідних дверей та зберігає там свої речі, крім того там відсутня електроенергія, бо хлів відключений від мережі.

Позивач додатково зазначила, що після повернення в с. Гальчинці ОСОБА_2 в будинку не проживав, вона лише його бачила в селі, місце його проживання їй не відоме.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Позивач є співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 , в даному будинку проживає та є зареєстрованими вона сама та її колишній чоловік ОСОБА_2 , відповідач по справі, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5573506 від 25 листопада 2004 року та довідкою Гальчинецької сільської ради від 11 березня 2020 року № 68.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Однією з підстав виселення, передбаченою ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якою позивач обґрунтовує свою вимогу, є систематичне руйнування або псування приміщення наймачем, членом його сім`ї або іншими особами, які проживають разом з ним, використання його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Конкретною підставою з даного переліку позивач вказує на зловживання відповідачем алкоголем, витрачання коштів на спиртне, самоусунення від утримання будинку, неодноразове вчинення психологічного насильства щодо самої позивачки та її доньки ОСОБА_3 , що підтверджується постановами суду.

Відповідно до постанов Теофіпольського районного суду від 14 липня 2014 року, 10 березня 2015 року, 31 березня 2015 року, 13 жовтня 2016 року та 13 липня 2017 року, ОСОБА_2 був неодноразово притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУПАП, а саме, за насильство в сім`ї по відношенню до позивачки та її доньки, що мало місце 22 січня 2015 року, 28 лютого, 28 травня, 15 та 20 червня, 13 жовтня 2016 року, 10 червня 2017 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 39 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Оскільки на момент звернення позивача до суду пройшло більш ніж півтора року після останнього притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, тому він вважається таким, що не був підданий даним адміністративним стягненням.

У зв`язку з цим відсутні підстави стверджувати, що з боку відповідача має місце систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим проживання із ними в одному будинку, тому підстави для його виселення відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 116, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 197, 200, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про виселення із житлового будинку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) сторін, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 червня 2020 року.

Суддя А.П. Самойлович