_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/928/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.,

при секретарі Кирикової О.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

заслухавши свідків:

- ОСОБА_3 ,

- ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_5

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 26.07.2019 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, який позивач під час розгляду справи уточнював та згідно з останньою редакцією від 10.10.2019 року, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошові кошти отримані за договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 05 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрованого в реєстрі за №294, у розмірі 1221382 гривні 80 копійок.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він - ОСОБА_5 був власником 11/25 часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 173,3 кв.м., житловою площею - 103,4 кв.м., який в цілому складається з житлового будинку під літ. «А» та надвірних споруд під літерами «Б» - літня кухня, «Л» - навіс, «М» - гараж, на підставі договору дарування, посвідченого Шостою Одеською державною нотаріальною конторою 12.04.2012 року, за реєстровим №7-412.

Оскільки він нині проживає в Об`єднаних Арабських Еміратах в місті Абу-Дабі, він звернувся до рідного брата ОСОБА_2 з проханням, щоб останній зайнявся процедурою продажу зазначеного будинку, для чого позивач склав та надав з відповідними повноваженнями довіреність, яка була посвідчена в Посольстві Україна в Об`єднаних Арабських Еміратах 27.08.2018 р.

05 липня 2019 року відповідач, діючи від імені позивача, здійснив продаж належної позивачеві частки будинку громадянці ОСОБА_6 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком Олегом Борисовичем, зареєстрованого в реєстрі за №294, за умовами якого продаж частки будинку було здійснено за 1221382 гривні 80 копійок, які відповідач отримав від покупця до підписання цього договору в безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 05.07.2019 р. ПуАТ «КБ «Акордбанк».

Також, як стверджує позивач, отримання грошових коштів відповідачем за продаж будинку підтверджується розпискою, яку він власноруч написав 05.07.2019 р., про те що ним за продаж будинку було отримано нарочно грошові кошти в сумі 53000 доларів США.

Однак, як стверджує позивач, відповідач йому отримані грошові кошти за вказаним договором не передав, на телефонні дзвінки позивача не відповідає, ігнорує будь-які його намагання з ним зв`язатися, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.08.2019 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.

10.10.2019 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, з вищевикладеними вимогами, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 25.11.2019 року.

23 січня 2020 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 про забезпечення доказів шляхом їх витребування, за вх. №2778/20-вх., яка була судом залишена без розгляду на підставі ухвали суду від 11.02.2020 року.

Надалі судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив суд відмовити в його задоволенні.

Також, в судовому засіданні судом було допитано в якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 12 квітня 2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О., зареєстрованого в реєстрі за №7-412, ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_8 прийняв в дар 11/25 частин будинку АДРЕСА_1 , та складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 173,3 кв.м., житловою площею 103,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня, «Л» - навіс, «М» - навіс, «Н» - гараж, І мостіння, №1-5, 7 огорожа, розташованих на земельній ділянці, площею 537 кв.м.

В подальшому ОСОБА_8 змінив прізвище на « ОСОБА_9 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 склав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою надав останньому повноваження, а саме бути його представником перед третіми особами в усіх відповідних підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності незалежно від їх підпорядкування, в тому числі, але не виключно: Центрі обслуговування громадян (Департамент надання адміністративних послуг), в органах державної влади, управління та місцевого самоврядування, державних адміністраціях, їх управліннях, будівельних організаціях, органах нотаріату, в оцінюваному органі, в тому числі перед суб`єктами оціночної діяльності, в приватних підприємствах, усіх комунальних органах, в департаменті державної реєстрації (службах та відділах) Міністерства юстиції України та його структурних підрозділах тощо, в місцевих, районних, обласних адміністраціях, перед фізичними та юридичними особами тощо, з питань розпорядження (з правом здійснення продажу, здачі в оренду, найм, надавати під заставу (іпотеку), крім дарування, за ціну та на умовах на її розсуд) належних ОСОБА_5 на праві власності 11/25 частин будинку АДРЕСА_1 .

Зазначена довіреність посвідчена першим секретарем з консульських питань Посольства України в Об`єднаних Арабських Еміратах ОСОБА_10 , зареєстрована в реєстрі за №597, зі встановленим строком дії на три роки до 27 серпня 2021 року.

Надалі, як вбачається, 05 липня 2019 року між ОСОБА_11 до зміни ОСОБА_12 ОСОБА_8 , від імені якого діяв громадянин України ОСОБА_2 , на підставі довіреності посвідченої ОСОБА_10 , першим секретарем з консульських питань Посольства України в Об`єднаних Арабських Еміратах, 27.08.2018 рок, за реєстровим №597, з однієї сторони, та ОСОБА_6 , був укладений договір купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрований в реєстрі за №294.

За умовами зазначеного договору ОСОБА_2 діючи від імені ОСОБА_5 , в межах наданих повноважень, здійснив продаж 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , який складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 173,3 кв.м., житловою площею 103,4 кв.м., та надвірних споруд під літерами: «Б» - літня кухня, «Л» - навіс, «М» - навіс, «Н» - гараж., на користь ОСОБА_6 .

Відповідно до п.3 вказаного договору, продаж будинку здійснено за 1221382 гривні 80 копійок, які покупець отримав від покупця, до підписання цього договору в безготівковій формі, що підтверджується платіжним дорученням №2 від 05 липня 2019 року, ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК».

Також отримання ОСОБА_2 вказаних грошових коштів від ОСОБА_6 в рахунок продажу 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , підтверджується також складеною відповідачем розпискою від 05.07.2019 року, за умовами якої ОСОБА_2 підтверджує факт продажу будинку АДРЕСА_1 , громадянці ОСОБА_6 , та отримання від останньої в рахунок продажу грошових коштів в сумі 53000 доларів США. Також ОСОБА_2 зазначено, що претензій він не має.

Під час розгляду справи, ОСОБА_2 вищезазначені обставини не спростовувались, а саме факт того, що він дійсно діяв від імені ОСОБА_13 на підставі довіреності за його дорученням, здійснив продаж належної останньому частки житлового будинку ОСОБА_6 , та отримав від продажу нарочно грошові кошти в сумі 1221382 гривні 80 копійок, на підтвердження чого склав відповідну розписку від 05.07.2019 року.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі викладеного, з урахуванням визнання відповідачем цих обставин, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, вищевказані обставини додатковому доказуванню не підлягають.

Як стверджує позивач, відповідачем ОСОБА_2 не були повернуті грошові кошти отримані за продаж 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , належних позивачеві, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно ст. 1214 ЦК України визначено відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, зокрема:

1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

2. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно ст. 526 цього Кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 527 ЦК України зазначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються також і з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі за № 758/1303/15-ц.

Предметом позову у даній справі є стягнення безпідставно отриманих коштів, оскільки у відповідача, як представника позивача-продавця у вказаному договорі купівлі-продажу частки будинку, після отримання коштів з продажу цього майна, виник обов`язок щодо повернення коштів безпосередньо продавцеві - позивачеві, враховуючи, що інше між сторонами у справі не було обумовлено.

Однією із основоположних засад цивільного судочинства є його диспозитивність, яка, зокрема, полягає у розгляді судом справ виключно за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог та на підставі поданих доказів.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено обов`язок, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо посилань відповідача про те, що позивач ОСОБА_5 в день проведення правочину 05.07.2019 року перебував в місті Одесі та ним ОСОБА_2 було передано позивачеві у цей день у вечорі грошові кошти, не знайшли під час розгляду справи жодного підтвердження, оскільки відповідачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не надано до суду жодного доказу на підтвердження цих посилань, як і не заявлялись жодні клопотання про витребування відповідних доказів.

Отже, відповідачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що отримані ним грошові кошти в сумі 53000 доларів США, за наслідком здійсненого продажу від імені ОСОБА_5 нерухомого майна - 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , він повернув позивачеві ОСОБА_5 .

Також, судом в судовому засіданні 16.06.2020 року було допитано в якості свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які пояснили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є братами, та у належному ОСОБА_5 будинку мешкала їх матір ОСОБА_7 . Після вчиненого відповідачем правочину, до них звернулась ОСОБА_14 , яка повідомила, що її виселили з будинку невідомі люди, які повідомили, що відповідач забрав її речі з будинку, після чого вони звернулись до ОСОБА_8 , яким було повідомлено, що дійсно він продав будинок та отримав за нього грошові кошти, які залишив собі.

Інших доказів матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, проаналізувавши в сукупності усі докази наявні в матеріалах справи, надавши оцінку кожному доказу окремо та в цілому, суд вважає встановленим, факт неповернення відповідачем позивачеві грошових коштів в сумі 53000 доларів США, що є еквівалентом 1221382,80грн., отриманих за наслідком здійсненого продажу нерухомого майна - 11/25 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , діючи від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути безпідставно неповернуті відповідачем кошти, які були отримані з продажу належного позивачеві майна у розмірі 1221382,80грн.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача у відшкодування сплаченого останнім судового збору у розмірі 9605 грн. 00 коп.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 10, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-266, 268, 273, 352, 354, п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, п.п.п.15.5 п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти отримані за договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 05 липня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б., зареєстрованого в реєстрі за №294, у розмірі 1221382 (один мільйон двісті двадцять одна тисяча триста вісімдесят дві) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 26 червня 2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.