Справа № 750/3220/20
Провадження № 2/750/941/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Молодша А.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Деснянської районної у місті Чернігові ради в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

17.04.2020 позивач звернувся до суду із позовом у якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення, позову і до досягнення дитиною повноліття та у разі позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, передати малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради для подальшого влаштування.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що у АДРЕСА_1 , у родині бабусі ОСОБА_3 , мешкає малолітній - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно актового запису про народження відділу реєстрації актів

цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління

юстиції № 1658 від 14 липня 2012 року батьками ОСОБА_1 є

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Мати дитини, ОСОБА_4 померла - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач систематично не приймає участі у належному вихованні дитини, до батьківських обов`язків відноситься безвідповідально, не дбає про фізичний і моральний розвиток сина, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.І ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства".

Батько дитини не приймає участі у його вихованні, проживає окремо, матеріальної підтримки від батька дитина не отримує. ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дитини.

Згідно відповіді служби у справах дітей Семенівської райдержадмінністрації на адресу начальника служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради від 09.01.2020 року зазначено, що ОСОБА_2 не працює, допомоги бабусі ОСОБА_3 в утриманні дитини не надає, з дитиною не спілкується. Умов та бажання забрати дитину та виконувати батьківські обов`язки він не має.

У заяві на ім`я начальника служби у справах дітей Семенівської райдержадміністрації від 29.11.2019 року ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 9).

Фактично вихованням та утриманням онука ОСОБА_1 займається виключно його бабуся - ОСОБА_3 , в родині якої він мешкає. Між нею та онуком склались дуже теплі, родинні стосунки.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виконком Деснянської районної у м. Чернігові ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В силу ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що підтверджується письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що позовні вимоги позивача про позбавлення прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини.

У відповідності до ч. 2ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, слід стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України судових витрат.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

позов Деснянської районної у місті Чернігові ради (місце знаходження: прос. Перемоги, 141, м. Чернігів) в інтересах ОСОБА_1 (місце знаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа - ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_1 ), задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Передати Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 для вирішення питання подальшої форми влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.04.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1681 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута