КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/1539/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 355/1141/16-ц

17 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою прокурора Київської області на рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Коваленко К.В., у цивільній справі за позовом заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сесії Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області № 54-04-07 від 28.01.2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », визнання недійсним та розірвання Тимчасового договору оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави звернувся з позовом до Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення сесії Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області № 54-04-07 від 28.01.2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », визнання недійсним та розірвання Тимчасового договору оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області № 54-04-07 від 28.01.2016 року «Про розгляд заяви ОСОБА_1 »; визнати недійсним та розірвати Тимчасовий договір оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, стягнути з відповідачів понесені судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району № 54-04-07 від 28.01.2016 року, сільському голові надано дозвіл укласти Тимчасовий договір оренди на земельну ділянку для закінчення будівництва ринкового комплексу в АДРЕСА_1 , терміном на 11 місяців, зі ОСОБА_1 .

Тимчасовим договором оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, укладеним між Морозівською сільською радою в особі сільського голови та ОСОБА_1 , останньому передано у строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,840 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для закінчення будівництва ринкового комплексу. Строк дії вказаного договору - 11 місяців.

Нормативно-грошова оцінка зазначеної земельної ділянки відповідно до інформації управління Держгеокадастру у Баришівському районі складає 1 297 716,00 грн.

Відповідно до п. 3 Договору, за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендну плату, що складає 3 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки за рік.

Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки від 08.02.2016 на підставі вищевказаного Тимчасового договору оренди, зазначену земельну ділянку, площею 0,840 га передано ОСОБА_1 .

Згідно з листом Баришівського бюро технічної інвентаризації № 44 від 10.02.2016, по даним Баришівського бюро технічної інвентаризації право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Відповідно до листа Відділу містобудування та архітектури Баришівської районної державної адміністрації № 1-07-30 від 10.02.2016, інформація про наявність та реєстрацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у Відділі відсутня.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована нежитлова будівля (будівля залізничної каси із залізничними платформами), що перебуває на праві повного господарського відання державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-західна залізниця».

Однак, відповідно до інформації управління Держгеокадастру в Баришівському районі державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилась.

Крім того, відповідно до листа Морозівської сільської ради № 34/01-1348 від 02.02.2016, питання щодо права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на сесії та засіданнях виконавчого комітету Морозівської сільської ради не розглядалося.

Вказував на те, що рішення Морозівської сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, оскільки земельна ділянка повинна передаватися в оренду лише за результатами проведення торгів (аукціонів), та земельна ділянка передана в оренду без розроблення проекту землеустрою.

Вважав, що оспорюване рішення Морозівської сільської ради № 54-04-07 від 28.01.2016 року є незаконним, оскільки прийнято поза межами повноважень та у спосіб, що не передбачений Конституцією України та Законами України, а тому підлягає скасуванню.

Також вказував на те, що оскільки згідно з Тимчасовим договором оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, та актом прийому-передачі від 08.02.2016, земельну ділянку, площею 0,840 га, у порушення вимог ст.. 134 ЗК України, передано в оренду ОСОБА_1 без проведення торгів та без розроблення проекту землеустрою та без належного обґрунтування орендної плати, такий договір повинен бути визнаний недійсним на підставі його невідповідності положенням ст..ст. 203, 215 ЦК України.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено (том 1 а.с. 191-193).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області відхилено, рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року залишено без змін. (том 1 а.с. 237-241).

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2019 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи рішення Баришівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 20 грудня 2016 року Верховний Суд у постанові вказав, що при вирішенні спору суди не перевірили та не встановили наявність виключного випадку для подання позову заступником керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області. Зокрема, не з`ясували який суб`єкт владних повноважень не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження щодо захисту інтересів держави або ж, що такий суб`єкт владних повноважень відсутній.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, прокурор Київської області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права, з грубим порушенням норм процесуального права. Зазначав, що до матеріалів справи відповідачем не надано належних та допустимих доказів існування будь-яких споруд, окрім будівлі залізничної каси із залізничними платформами на підтвердження права власності ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність підстав, передбачених ст. 134 ЗК України, для надання у користування останньому земельної ділянки без проведення земельних торгів.

Вказував на те, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і висновки суду про отримання ОСОБА_1 в установленому законом порядку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із посилання на рішення Баришівської районної ради від 30.06.2000 № 107-11-23, які прийняті за результатами розгляду звернень ССТ «ТГ ДСБ Чорнобиль», де ОСОБА_1 був головою правління. Так, судом не враховано, що рішенням арбітражного суду Київської області від 16.01.2001 у справі № 85-/17-00, залишеним без змін постановою арбітражного суду Київської області від 23.04.2001, визнано недійсним рішення Баришівської районної ради Київської області від 30.06.2000 3 107-11-23 «Про надання сільському споживчому товариству «ТГ ДСБ Чорнобиль» земельної ділянки для будівництва ринку в с. Морозівка» та договір оренди даної земельної ділянки. Рішенням господарського суду Київської області від 21.12.2004 у справі № 267/3-2004, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.12.2005, сільське споживче товариство «ТГ ДСБ Чорнобиль», де головою правління був ОСОБА_1 , зобов`язано повернути самовільно зайняту земельну ділянку площею 1,2 га, розташовану в с. Морозівка Баришівського району Київської області біля платформи «Новотроянда» Морозівської сільської ради та привести вказану земельну ділянку у придатний для використання стан. Також судом безпідставно не був врахований доданий як доказ обвинувальний вирок Баришівського районного суду Київської області від 13.05.2008, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК України, за невиконання рішення господарського суду Київської області від 21.12.2004 у справі № 267/3-2004, який додатково підтверджує протиправність дій останнього при отриманні спірної земельної ділянки у користування.

Також вказував на те, що судом не взято до уваги доводи прокурора, що питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 вже було предметом судового розгляду . Так, досліджуючи правомірність рішення Морозівської сільської ради № 600-38-06 від 24.10.2013 «Про дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду директору ОСОБА_1 для закінчення будівництва ринкового комплексу», постановою Баришівського районного суду Київської області від 14.10.2014 у справі № 355/1579/14-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.02.2015, скасовано зазначене рішення Морозівської сільської ради у зв`язку з порушенням вимог ст. 134 ЗК України при його прийнятті, оскільки судами встановлено, що нерухоме майно, що знаходиться за даною адресою, у приватній власності ОСОБА_1 не перебуває, тому передача в оренду земельної ділянки для закінчення будівництва ринкового комплексу без проведення аукціону є неможливою.

Посилався на те, що судом не спростовано доводи прокурора про те, що оспорюваний договір не містить істотних умов договору оренди землі, в частині визначення об`єкту оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) та орендної плати з урахуванням індексації, не визначено порядок її перегляду та відповідальність за її несплату.

Стверджував, що закінчення строку дії спірного тимчасового договору оренди землі від 08.02.2016 не є перешкодою для визнання такого договору недійсним, так як він є недійсним з моменту його вчинення, а тому висновок суду стосовно того, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію, внаслідок його виконання шляхом укладення договору, а відтак його скасування не породжує наслідків орендаря земельної ділянки, оскільки у такої особи право користування земельною ділянкою ґрунтується на правовстановлюючих документах, а саме на підставі договору оренди, строк дії якого закінчився 07.01.2017, є безпідставним.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні прокурор Київської області Холоденко А.С. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суду не повідомили, тому колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення прокурора, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Оскаржене рішення сільської ради ухвалювалось для реалізації права ОСОБА_1 для закінчення будівництва ринкового комплексу. Таким чином, позов, предметом якого є визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, яким вирішено питання про передачу у оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволено, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, при цьому, строк дії договору оренди закінчується - 07 січня 2017 року.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, рішенням Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області від 28 січня 2016 року № 54-04-07 «Розгляд заяви ОСОБА_1 », розглянувши заяву ОСОБА_1 про укладення тимчасового договору оренди на земельну ділянку для закінчення будівництва ринкового комплексу в АДРЕСА_1 , площею 0,840 га, сільська рада вирішила надати дозвіл сільському голові Саміленко Н.А. укласти тимчасовий договір оренди на земельну ділянку для закінчення будівництва ринкового комплексу в АДРЕСА_1 терміном на 11 місяців з ОСОБА_1 . (том 1 а.с. 17).

08 лютого 2016 року між Морозівською сільською радою Баришівського району Київської області в особі сільського голови Саміленко Н.А. та ОСОБА_1 укладено тимчасовий договір оренди земельної ділянки (том 1 а.с. 14-15), відповідно до п. 1 якого, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,840 га для закінчення будівництва ринкового комплексу, яка знаходиться в АДРЕСА_1 .

Даний договір укладено строком на 11 місяців і діє по 07 січня 2017 рік. (п. 2 тимчасового договору).

За користування земельною ділянкою, яка передається в оренду згідно умов даного договору, орендар вносить орендодавцеві платіж - орендну плату, за згодою сторін на рік складає 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки та становить 38 931,48 грн. на рік. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно в розмірі 3244,29 грн. авансом не пізніше 28 числа кожного місяця за наступний місяць на поточний рахунок орендодавця. (п. 3 тимчасового договору).

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п. 4 тимчасового договору).

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 08 лютого 2016 року, на підставі тимчасового договору оренди від 08 лютого 2016 року між орендодавцем і орендарем, орендодавець передає земельну ділянку площею 0,840 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , а орендар приймає вищевказану земельну ділянку в оренду. На земельній ділянці знаходиться не закінчене будівництво ринкового комплексу (том 1 .с. 16).

Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси.

Згідно з ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи. договору купівлі-продажу оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами, другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Статтею 134 ЗК України визначено перелік випадків передачі земельних ділянок без приведення земельних торгів.

Однак, жоден із випадків визначених ст.. 134 ЗК України щодо надання земельної ділянки у користування без проведення аукціону не може бути застосовано у даній справі, з огляду на таке.

Згідно з листом Баришівського бюро технічної інвентаризації № 44 від 10.02.2016, по даним Баришівського бюро технічної інвентаризації право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.

Відповідно до листа Відділу містобудування та архітектури Баришівської районної державної адміністрації № 1 -07-30 від 10.02.201б, інформація про наявність та реєстрацію нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у Відділі відсутня.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована нежитлова будівля (будівля залізничної каси із залізничними платформами), що перебуває на праві повного господарського відання державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця».

Однак, відповідно до інформації управління Держгеокадастру в Баришівському районі державна реєстрація земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не проводилась.

Крім того, відповідно до листа Морозівської сільської ради № 34/01-1348 від 02.02.2016, питання щодо права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , на сесії та засіданнях виконавчого комітету Морозівської сільської ради не розглядалося.

Відтак, передача в оренду земельної ділянки для обслуговування будівель та споруд сільського ринку, без проведення земельних торгів у даному випадку неможлива, оскільки нерухоме майно, що знаходиться за даною адресою, не перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , а земельну ділянку передано в оренду для будівництва будівлі ринку.

Крім того, за вказаною адресою знаходиться будівля залізничної каси із залізничними платформами), що перебуває на праві повного господарського відання державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця».

Відповідно до ст. 135 ЗК України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада Міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, або державний виконавець у разі виконання рішень, що підлягають примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Виконавцем земельних торгів є суб`єкт господарювання, який має ліцензію на проведення земельних торгів та уклав з організатором земельних торгів договір про їх проведення.

Учасником земельних торгів є фізична або юридична особа, яка подала виконавцю земельних торгів документи, зазначені в частині сьомій статті 137 цього Кодексу, сплатила реєстраційний та гарантійний внески, зареєстрована у книзі реєстрації учасників земельних торгів і відповідно до закону може набувати право власності чи користування земельною ділянкою, яка виставляється на земельні торги.

Земельні торги проводяться відповідно до договору між організатором земельних торгів, та виконавцем земельних торгів, за рахунок коштів, що сплачуються організатором як винагорода виконавцю, та реєстраційних внесків учасників торгів.

Відповідно до ст. 136 ЗК України, організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу. Підготовку лотів до проведення земельних торгів забезпечує організатор земельних торгів. Підготовка лотів до проведення земельних торгів включає, в тому числі й виготовлення, погодження та затвердження в установленому законодавством порядку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі зміни цільового призначення земельної ділянки та у разі, якщо межі земельної ділянки не встановлені в натурі (на місцевості), державну реєстрацію земельної ділянки тощо. Підготовка лотів до проведення земельних торгів здійснюється за рахунок коштів організатора земельних торгів. Фінансування підготовки лотів до продажу земельних ділянок державної, комунальної, приватної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на земельних торгах також може здійснюватися за рахунок коштів виконавця земельних торгів, на підставі договору про підготовку лотів для продажу між організатором земельних торгів та виконавцем земельних торгів з наступним відшкодуванням витрат виконавцю земельних торгів за рахунок коштів, що сплачується покупцем лота.

Відтак, зазначене дає підстави вважати, що рішення Морозівської сільської ради № 54-04-07 від 28.01.2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 » прийняте з порушенням вимог вищевказаних норм законодавства, оскільки вказана земельна ділянка повинна передаватися в оренду лише за результатами проведення торгів (аукціонів).

Проте, Морозівською сільською радою жодних дій для підготовки до проведення процедури земельних торгів не вчинено, проект землеустрою на зазначену земельну ділянку не виготовлено та її державну реєстрацію не проведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Морозівської сільської ради № 54-04-07 від 28.01.2016 є незаконним, оскільки прийнято поза межами повноважень та у спосіб, що не передбачений ЗК України а тому підлягає скасуванню.

Крім того, оскільки згідно з Тимчасовим договором оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, укладеним між Морозівською сільською радою та ОСОБА_1 , та актом прийому-передачі від 08.02.2016, земельну ділянку, площею 0, 840 га, у порушення вимог ст.. 134 ЗК України, передано в оренду ОСОБА_1 без проведення торгів та без розроблення проекту землеустрою такий договір повинен бути визнаний недійсним на підставі невідповідності його положенням чинного законодавства, відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставним посилання прокурора на те, що Тимчасовий договір оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, не містить істотних умов договору оренди землі, в частині визначення орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, оскільки такі посилання спростовуються змістом самого договору.

Так, згідно п. 3 Тимчасового договору оренди земельної ділянки, за користування земельною ділянкою, яка передається в оренду згідно умов даного договору, Орендар вносить Орендодавцеві платіж - орендну плату, що за згодою сторін на рік складає 3% від грошової нормативної оцінки земельної ділянки та становить 38931,48 грн. на рік. Орендна плата вноситься орендарем щомісячно в розмірі 3 244,29 грн. авансом не пізніше 28 числа кожного місця за наступний місяць на поточний рахунок Орендодавця № НОМЕР_1 МФО 821018.

Крім того, колегія суддів вважає,що не підлягає задоволенню вимога прокурора про розірвання Тимчасового договору оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року, оскільки він був укладений строком на 11 місяців і діяв до 07 січня 2017 року, а тому розірвання договору строк дії якого припинився не є необхідним для ефективного відновлення порушеного права.

Щодо права на подання позову заступником керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 911/360/17.

Разом з тим, у Постанові Великої палати Верховного суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначено, що якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Законузастосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Таким чином, відсутність органу уповноваженого на здійснення законних інтересів держави у спірних правовідносинах встановлюється судом незалежно від надання доказів відсутності такого органу прокурором.

Окрім того, у даній позовній заяві прокурором зазначено, що відповідно до Положення про державну інспекцію сільського господарства, затвердженого Указом Президента України № 459/2011 від 13.04.11, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Однак, даним Положенням не передбачено можливість заявлення позовів Держсільгоспінспекцією України, зокрема, щодо скасування незаконних рішень органів місцевого самоврядування.

Отже, у зв`язку з відсутністю повноважень на заявлення позовів у Держсільгоспінспекції України та її територіальних заступник керівника Бориспільської місцевої прокуратури Київської області звернувся з даною позовною заявою у якості позивача.

Разом з тим, встановлено, що на час нового розгляду справи судом першої інстанції Держсільгоспінспекцію України ліквідовано та органом, уповноваженим здійснювати функції у спірних правовідносинах визначено іншийдержавний орган, який також ненаділений функціями оскарження рішень органів місцевого самоврядування, визнання недійсними та розірвання договорів оренди земельної ділянки шляхом подання позовної заяви до суду. Так, відповідно до ч. 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно з ч. 251 вказаного Положення, Держгеокадастр організовує та здійснює державний нагляд (контроль) в тому числі за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, дотриманням органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства з питань передачі земель у власність та надання у користування, зокрема в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах, а також визначено інші повноваження.

Відповідно до ч. 7 Положення, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Держгеокадастр з метою організації своєї діяльності, надає територіальним органам методичну і практичну допомогу, проводить перевірки їх діяльності, аналізує результати діяльності територіальних органів, що забезпечують здійснення повноважень з розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення, розробляє заходи щодо підвищення ефективності функціонування територіальних органів.

Відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру в Київський області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333, Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Київській області є структурним територіальним підрозділом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, який уповноважений державою здійснювати контролюючі повноваження відносно діяльності підпорядкованого органу.

Таким чином, встановлено, що на час розгляду справи судом першої інстанції відсутній уповноважений орган, наділений правом пред`явлення позовів до суду про визнання недійсними організаційно-розпорядчих актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування, у зв`язку з чим для захисту інтересів держави орган прокуратури звернувся із даним позовом до суду.

Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши норми матеріального права, які підлягають застосуванню, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 рокухвалене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволенню позову, визнання незаконним та скасування рішення Морозівської сільської ради № 54-04-07 від 28.01.2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », визнання недійсним Тимчасового договору оренди земельної ділянки від 08.02.2016 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та розміру задоволених вимог, відповідачів на користь Прокуратури Київської області підлягають стягненню в рівних частинах судові витрати у розмірі 5787 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2019 року скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Морозівської сільської ради № 54-04-07 від 28.01.2016 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 »

Визнати недійсним Тимчасовий договір оренди земельної ділянки від 08.02.2016.

Стягнути з відповідачів Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_1 в рівних частинах судові витрати у розмірі 5787,00 грн. на користь Прокуратури Київської області ().

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Судупротягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий: Судді: