Справа № 209/4175/19
Провадження № 2/209/350/20
19 червня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Байбари Г.А.,
за участі: секретаря Кулік О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Виходячи з наведеного, відповідно до п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити заочне рішення.
Позивач ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклав зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову, просив позов задовольнити та надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснив суду, що відповідач є сином його колишньої дружини ОСОБА_3 , з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2009 рік. В 2009 році ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_2 залишили належну йому, позивачу, квартиру по АДРЕСА_1 , до якої вони вселилися у 2002 році та де були зареєстровані. Вони переїхала проживати до матері дружини у квартиру по АДРЕСА_2 . Йому невідомо, де в теперішній час мешкає відповідач. Він намагався розшукати відповідача, але йому це не вдалося. До його квартири по АДРЕСА_1 на ім`я відповідача приходять вимоги з банків про погашення боргів.
Вислухавши позивача, свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
16 січня 2003 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , якій після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_5 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с. 8).
Згідно особового рахунку на квартиру (а.с. 12 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 разом із своїм сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані у належній позивачу квартирі по АДРЕСА_1 .
07 жовтня 2009 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано, і після розірвання шлюбу ОСОБА_6 було присвоєно дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9).
01 жовтня 2010 року ОСОБА_3 знялася з реєстраційного обліку по квартирі по АДРЕСА_1 , а її син ОСОБА_2 до теперішнього часу залишається зареєстрованим у вказаній квартирі, що підтверджується копією особового рахунку на квартиру (а.с. 12).
В заявленому позові та в судовому засіданні позивач стверджував, що у 2009 році його колишня дружина ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 , забравши всі свої особисті речі, залишили належну йому квартиру по АДРЕСА_1 , і більше до квартири не поверталися. Дружина разом з сином ОСОБА_2 переїхала проживати до своєї матері, потім вона знялася з реєстрації по спірній квартирі, а її син залишився зареєстрованим, але у квартирі не мешкає, фактичне місце проживання відповідача, йому, позивачу, невідоме.
Згідно акту про непроживання від 19 листопада 2019 року (а.с. 13), що складений на підставі свідчень мешканців квартири АДРЕСА_3 ( ОСОБА_9 ), квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_7 ) будинку АДРЕСА_5 , та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ», відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає у квартирі по АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час.
Те, що відповідач не мешкає у спірній квартирі з 2009 року, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Так, свідок ОСОБА_7 надала показання про те, що вона з 2014 року мешкає у квартирі АДРЕСА_6 , яка знаходиться в одному під`їзді з квартирою позивача. ОСОБА_10 більше п`яти років мешкає у себе в квартирі з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_11 . Ніякі інші чоловіки в цій квартирі не мешкали. Вона не знає, хто такий ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_8 надав показання про те, що він мешкає у квартирі АДРЕСА_7 . Знає позивача, який мешкає у квартирі АДРЕСА_8 цього ж будинку. Їх квартири розташовані на одному поверсі. Відповідача бачив ще, коли він був хлопчиком. Приблизно 12 років тому назад позивач жив з жінкою на ім`я ОСОБА_12 та з її малолітнім сином, віком приблизно 10-11 років. Десь років 10-11 тому назад позивач та ОСОБА_12 розійшлися. ОСОБА_12 вийшла заміж за іншого чоловіка і виїхала разом з сином з квартири позивача. Після того, ні вона, ні її син до квартири позивача не приходили, їм ніхто не перешкоджав проживати у цій квартирі. Останні шість років і до теперішнього часу ОСОБА_10 мешкає у своїй квартирі з іншою жінкою.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , який є колишнім членом сім`ї позивача, не проживає у квартирі АДРЕСА_9 з 2009 року, тобто більше одного року, будь-які угоди між ним та позивачем, як власником квартири, не укладалися.
Позивач не чинив відповідачу перешкоди в проживання у спірній квартирі, що підтверджується повідомленням КП КМР «УКОЖФ» від 19 листопада 2019 року (а.с. 16), в якому зазначено, що на адресу їх підприємства в період з 2018 року по теперішній час заяв від ОСОБА_2 про перешкоди в проживанні в квартирі по АДРЕСА_1 , не надходило.
Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла чи законом .
У пункті 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.».
Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Суд вважає, що реєстрація відповідача у належній позивачу на праві власності квартирі, істотно ущемляє права позивача, як власника нерухомого майна, перешкоджає здійсненню його прав по користуванню та розпорядженню власністю, бо ОСОБА_1 не має можливості на свій розсуд розпоряджатися належною йому квартироюта реалізувати своє право на отримання житлової субсидії.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, як колишній член сім`ї власника квартири, який не є власником житла, не проживаючи у квартирі без поважних причин понад один рік (з 2009 року), втратив право користування жилим приміщенням в належній позивачу квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом у квартирі по АДРЕСА_1 , є підставою для зняття його з реєстрації по цій квартирі.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про втрату права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.
Повне судове рішення складено 25 червня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання повного заочного рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання повного судового рішення.
Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подачі заяви про перегляд заочного рішення та строк подачі апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Г.А. Байбара.