Номер провадження: 88-ц/813/20/20
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и в:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений та остаточно поданий до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор» (далі ОСББ «Чорномор») про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі, в якому просив:

- визнати недійсним та скасувати наказ від 10 березня 2015 року № 2 про його звільнення з посади голови ОСББ «Чорномор») на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України;

- визнати припиненими його трудові відносини з відповідачем з 23 березня 2015 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України;

- стягнути з ОСББ «Чорномор» на його користь заборгованість у розмірі 56 201 грн. 20 коп., яка складається з невиплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2015 року по 23 березня 2015 року у розмірі 1 750 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 38 027 грн. 20 коп. та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 16 177 грн. 64 коп.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2017 року скасовано. В позові ОСОБА_2 до ОСББ «Чорномор» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення. Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року залишено без змін.

30 березня 2020 року ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року, мотивуючи свої вимоги тим, що нововиявленими обставинами є надані головним управлінням ДПС в Одеській області на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2020р. по справі №522/12765/15-ц електронні копії звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (Форма № Д4 місячна) ОСББ «Чорномор» за звітний період з вересня 2013 року по березень 2015 року включно.

Також заявник зазначив, що копія Звіту за березень 2015 року містить інформацію про перебування у трудових відносинах ОСОБА_2 з ОСББ «Чорномор» всупереч тверджень відповідача та наданого відповідачем наказу №2 від 10.03.2015 року, яким ОСОБА_2 було звільнено з посади 28.02.2015 року, при цьому, у разі коли за даними страхувальника протягом звітного періоду не було зафіксовано фактів укладання та розірвання трудових угод (цивільно-правового договору), надання відповідної відпустки, таблиця 5 додатка 4 до цього Порядку не формується та не надається до органу доходів і зборів.

Згідно Звіту ЄСВ за березень 2015 р., який містить Таблицю 5 додатка 4, згідно з якою ОСОБА_2 звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП, датою закінчення трудових відносин згідно графи 11 є 31.03.2015 року, що суперечить наказу № 2 підписаного новим керівником - ОСОБА_4, яким ОСОБА_2 звільнено з посади 28.02.2015 року.

У зв`язку з чим, заявник просив скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року, ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Сторони про розгляд справи на 12 червня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 195-197 т. 2).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заяви ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів ОСББ «Чорномор» з 01 січня 2007 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду голови правління ОСББ «Чорномор», згідно наказу від 30 грудня 2006 року № 10-К.

Рішенням правління ОСББ «Чорномор» від 28 лютого 2015 року ОСОБА_2 відсторонено від обов`язків голови правління та встановлено скликання загальних зборів на 10 березня 2015 року.

Рішенням загальних зборів ОСББ «Чорномор» від 10 березня 2015 року звільнено з посади голову правління ОСББ ОСОБА_2 , обрано новий склад правління об`єднання та нового голову - ОСОБА_4 .

На підставі рішення загальних зборів про звільнення голови правління ОСББ «Чорномор» видано наказ від 10 березня 2015 року № 2, яким звільнено ОСОБА_2 із займаної посади з 28 лютого 2015 року.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 від ознайомлення з наказом про його звільнення відмовився, про що складений відповідний акт, у якому також зазначено, що ОСОБА_2 відмовився передати новому голові ОСББ «Чорномор» та членам правління документи фінансово-господарської діяльності об`єднання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що згідно з наказом від 30 грудня 2006 року № 10-К з 01 січня 2007 року його прийнято на посаду голови правління ОСББ «Чорномор».

28 лютого 2015 року він був відсторонений від займаної посади у зв`язку із втратою довіри, а наказом від 10 березня 2015 року № 2 - звільнений з посади на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України.

Позивач також зазначив, що до 23 березня 2015 року він фактично продовжував виконувати функції голови правління, проте з 01 березня 2015 року заробітна плата йому не нараховувалась на не виплачувалась.

Приймаючи рішення, апеляційний суд виходив з наступного.

10 березня 2015 року на загальних зборах об`єднання, після заслуховування звіту було вирішено про звільнення ОСОБА_2 з посади голови ОСББ «Чорномор» та обрано новий склад правління.

На підставі вказаного рішення, наказом від 10 березня 2015 року № 2 ОСОБА_2 звільнено з посади голови правління ОСББ «Чорномор» з 28 лютого 2015 року, однак від ознайомлення з наказом він відмовився, про що було складено відповідний акт.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що відповідач дотримався встановленої процедури звільнення позивача, а також виходячи з того, що наказ від 10 березня 2015 року № 2 про звільнення не містить посилань на пункт 2 статті 41 КЗпП України, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним та скасування, а оскільки заява голови правління ОСББ «Чорномор» Кулібаби В.П. про звільнення за власним бажанням відсутня і на загальних зборах 10 березня 2015 року така заява не розглядалась, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання трудових відносин припиненими на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Також судом було враховано, що оскільки позивач був звільнений з посади 28 лютого 2015 року та по цей день з ним проведено розрахунок, підстави для стягнення заробітної плати з 01 березня 2015 року по 23 березня 2015 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку відсутні.

Також, апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки, виходив з того, що індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 не містять інформації щодо невикористаних днів відпустки позивачем. Крім того, інформація про діяльність голови ОСББ «Чорномор» ОСОБА_2 , його графік роботи, відпустки та використання грошових коштів відсутня і новому правлінню не надавалась.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення Приморського районного суду м. Одеси, який відмовив у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та відмовив у задоволені позову з цих підстав.

Як на нововиявлену обставину, заявник посилався на копію Звіту за березень 2015 року яка містить інформацію про перебування у трудових відносинах ОСОБА_2 з ОСББ «Чорномор», який містить Таблицю 5 додатка 4, згідно з якою ОСОБА_2 звільнений з посади на підставі ст. 38 КЗпП, датою закінчення трудових відносин згідно графи 11 є 31.03.2015 року, що суперечить наказу № 2 підписаного новим керівником - ОСОБА_4, яким ОСОБА_2 звільнено з посади 28.02.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст.429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Як нововиявлені можуть розглядатися обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, які існували на час ухвалення рішення або постановлення ухвали, але про них не знали і не могли знати заявник і суд.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону, перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є процесом, що визначається юридичною природою цих обставин, до яких відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, що існували на час розгляду справи і не могли бути відомі заявникові.

Отже, нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили.

Як роз`яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 Постанови №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» №4 від 30 березня 2012 року питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» №4 від 30 березня 2012 року обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Відповідно до матеріалів справи, судовою колегією встановлено, що позивач ОСОБА_2 був звільнений з посади, яку він обіймав на підставі наказу №2 від 10.03.2015 року з 28.02.2015 року. На загальних зборах 10.03.2015 року ОСОБА_2 був присутній та про прийняте рішення про його звільнення з роботи був обізнаний, однак від ознайомлення з наказом позивач відмовився, про був складений відповідний акт.

Оскільки, трудовий договір оформлюється наказом, наказ про звільнення є доказом того, що трудові відносини з робітником припиняються та наказ про звільнення позивача є доказом того, що трудові відносини між ним та ОСББ припинилися з 01.03.2015 року.

Згідно з матеріалами справи, суд апеляційної інстанції при винесенні рішення від 18 липня 2017 року, розглянув справу в межах поданої позовної заяви, наданих учасниками справи пояснень,належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всебічно і повно проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 та скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року, оскільки надана копія Звіту за березень 2015 року про те, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ОСББ «Чорномор», на яке посилається заявник не є нововиявленою обставиною, так як спростовується матеріалами справи та встановленими судом обставинами.

Керуючись ст. 429 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

В задоволені заяви ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 рокуза нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чорномор» про визнання недійсним та скасування наказу про звільнення, зміну підстав звільнення, стягнення заборгованості по заробітній платі- відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 червня 2020 року.

Головуючий______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.Г. Ващенко

______________________________________ Л.М. Вадовська