Номер провадження 2/754/427/20
Справа №754/8161/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2020 року м. Київ, Деснянський районний суд міста Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Дорошенко В.В., справа № 754/8161/18

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - позивач

ОСОБА_1 - відповідач

Вимоги позивача: стягнення грошових коштів

ОСОБА_2 - представник позивача

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувшись до суду з позовом і посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань за договором від 23.09.2008 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за цим договором в сумі: 111913,55 грн., яка визначена станом на 01.04.2018 року та складається із 7571,05 грн. - заборгованості за кредитом, 104342,50 грн. - заборгованості за відсотками за період з 23.08.2009 року по 01.10.2017 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, а відповідач позовні вимоги не визнав посилаючись на пропуск строку позовної давності.

Вислухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Між позивачем і відповідачем укладено договір від 23.09.2008 року, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку для здійснення платежів по картці у кредит, який останній мав погашати.

Початковий ліміт за вказаним договором становив: 3000 грн., однак у процесі дії договору цей ліміт позивачем, як змешувався так і збільшувався, зокрема у 2012 році ліміт збільшено до 8000 грн., а у 2014 році цей ліміт зменшено до 7580 грн..

Як вказує позивач, відповідач не виконав належним чином взяті на себе перед банком зобов`язання, щодо погашення кредиту.

Станом на 01.04.2018 року, визначена позивачем сума заборгованості у відповідача перед за вказаним договором по зазначеним вище платежам, становить: 111913,55 грн..

Саме станом на 01.04.2018 року, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Згідно зі ст. ст. 514, 625, 1050 ч. 2, 1054 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В укладеній між позивачем і відповідачем анкеті-заяві про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, процентна ставка не зазначена та в ній відсутні умови договору про встановлення пені, комісії і штрафу.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ).

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09.04.1985 р. N 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні між сторонами договору позивач дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Тому, позовні вимоги про стягнення процентів є безпідставними.

Однак, що ж стосується тіло кредиту, то ці кошти відповідач отримував та використовував, а тому, зобов`язаний повернути.

Такого правового висновку дотримується і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року, постановленій у справі № 342/180/17.

Будь-яких конкретних правових доказів про повернення ним тіло кредиту, відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

Перевіряючи доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд встановив наступне.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що останній платіж на погашенняя кредитної заборгованості відповідач сплатив: 02.06.2014 року.

До суду позов надійшов 22.06.2018 року, а на пошту був зданий 19.06.2018 року і позивачем позов підписано 21.05.2018 року.

Строк дії баківської картки закінчився в серпні 2015 року.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 рлку справа № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вищевикладене дає правові підстави для висновку про безпідставність доводів відповідача про порушення позивачем трирічного строку позовної давності.

За таких обставин, позов задовольняється частково.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: м. київ, вул. Грешевського, 1Д, адреса листування, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ) за кредитним договором від 23.09.2008 року: 7571,05 грн. - заборгованості за кредитом та 1762 грн. - судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: