Справа № 192/550/20
Провадження № 2/192/1162/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Щербини Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаркуши І.С.,

відповідачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, як зі спадкоємців боржника.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_3 відповідно до укладеного договору б/н від 01 грудня 2009 року отримав кредит в розмірі 15 440 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_3 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, що підтверджується його підписом у заяві і є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

У відповідності до умов договору банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі та видав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором, а ОСОБА_3 згідно з п. 2.1.1.3.1, п. 2.1.1.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 09 грудня 2019 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 15 434 гривні 35 копійок, з яких 15 434 гривні 35 копійок - заборгованість за тілом кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а його спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк з 06 вересня 2017 року по 06 березня 2018 року.

Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини є відповідачі у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Також позивач зазначає, що 22 червня 2018 року була направлена претензія кредитора до Солонянської державної нотаріальної контори, на яку 26 жовтня 2018 року надійшла відповідь про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

У позові вказано, що 13 листопада 2019 року до спадкоємців були направлені листи-претензії, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але відповідачами ніяких дій не було виконано у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором в примусовому порядку як зі спадкоємців позичальника.

Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, згідно якого просить суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 63).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що відмовився від прийняття спадщини після смерті свого батька.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що не знала про наявність кредиту у її чоловіка, оскільки останній не розповідав про свої дії. Після його смерті вона прийняла у спадок житловий будинок, а їх спільний син ОСОБА_4 земельний пай. Син ОСОБА_5 відмовився від спадщини після смерті батька. Про існування претензії банку вона нічого не знала.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01 грудня 2009 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» (а.с.55-60) та ОСОБА_3 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також шляхом ознайомлення з Тарифами банку був укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.13).

Згідно вказаної заяви ОСОБА_3 виявив бажання отримати кредитку «Універсальна», з умовою «55 днів пільгового періоду» з лімітом в розмірі 10 00 гривень 00 копійок та базовою процентною ставкою за кредитом в розмірі 2,5 відсотка.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 26 (а.с. 38).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 09 грудня 2019 року заборгованість ОСОБА_3 перед позивачем становить 15 434 гривні 35 копійок, яка складається із заборгованість за тілом кредиту (а.с. 12).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Отже, якщо є спадкоємці, які вступили в спадщину, вони можуть виконати зобов`язання перед банком. Після вступу у спадщину відбувається заміна боржника у кредитному зобов`язанні і таким чином воно не припиняється.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Оскільки боржник ОСОБА_3 помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину набуває прав володіння, користування на спадкове майно, а з моменту оформлення успадкованого права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку набуває і право розпорядження ним.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно постанови ВС у справі № №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину та вартість успадкованого майна.

Судом з`ясовано, що 10 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за кредитним договором б/н від 01 грудня 2009 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , в якому зазначив, що «на теперішній час банку стало відомо про те, що ОСОБА_3 помер» (а.с.49).

Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

У письмовій заяві про розгляд справи за відсутності позивача (у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін), представником позивача зазначено, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «Приватбанк» відсутні (а.с. 63,65).

Проте доказів стосовно дати, коли позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_3 у позові не зазначено, а суду такі докази не надано.

Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), та позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа №6-33цс/15.

Як з`ясовано з матеріалів справи, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.91).

З претензією кредитора за кредитним договором б/н від 01 грудня 2009 року до нотаріальної контори позивач звернувся лише 10 травня 2018 року, а з листами - претензіями до відповідачів - 04 листопада 2019 року.

При цьому позивач у своєму позові не зазначає коли саме дізнався про смерть ОСОБА_3 та не надає жодного письмового доказу на підтвердження вказаних фактів.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що саме з 06 вересня 2017 року, тобто з дня смерті позичальника, згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України розпочався строк пред`явлення вимоги до спадкоємців.

Однак АТ КБ «Приватбанк» звернулось до нотаріальної контори з претензією 10 травня 2018 року, до спадкоємців з претензіями лише 04 листопада 2019 року (а.с.51,52), а з позовом до суду 14 квітня 2020 року, тобто позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним).

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі №6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року №14-53 цс 18.

Враховуючи наведені норми та обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, минув на момент звернення із даним позовом до суду.

Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідачів.

Дійти до інших висновків суд позбавлений можливості з огляду на те, що суду не надано належні та допустимі докази з частині часу (дати) виникнення права вимоги позивача до спадкоємців, оскільки суду не доведено дату, з якої позивач дізнався про смерть позичальника та звідки він дізнався про цей факт.

Судом встановлено, що 02 липня 2018 року Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області повідомила позивача про те, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрита, спадщину прийняли та отримали в установленому законом порядку спадкоємці померлого (а.с.50,106).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

04 листопада 2019 року позивач направив листи-претензії спадкоємцям - відповідачам у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про повернення заборгованості померлого ОСОБА_3 у розмірі 15 934 гривні 35 копійок (а.с. 51-52), в той час як сума заборгованості, згідно розрахунків позивача, наведених у позові становить іншу суму - 15 434 гривні 35 копійок.

Позивачем до позову також надано розрахунок заборгованості, складений станом на 09 грудня 2019 року, проте розрахунку заборгованості на день смерті позичальника ОСОБА_3 до позову не додано. Однак в тексті самого позову зазначено дату смерті ОСОБА_3 та з наданих до позову доказів (копії свідоцтва про смерть позичальника) позивачу було відомо момент відкриття спадщини, однак позивачем відповідний розрахунок заборгованості здійснено не було.

Суд вважає, що не надання розрахунку суми заборгованості станом на день смерті позичальника, тобто на момент відкриття спадщини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що у клопотанні представника позивача зазначено про те, що необхідні докази є в матеріалах справи (а.с.63).

Також позивач у своєму позові вказує на те, що спадкоємцями після померлого ОСОБА_3 є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідачів, де зазначено одну й ту ж саму адресу зареєстрованого місця проживання: с. Червноний Яр Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 32-37).

Суд зазначає, що сам факт реєстрації місця проживання відповідачів за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вони є спадкоємцями та прийняли після померлого спадщину.

Так, з довідки Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №193 від 02 червня 2020 року (а.с.81), яка була надана на виконання ухвали суду від 21 травня 2020 року про витребування доказів, яка в свою чергу постановлена за результатами розгляду клопотання позивача про витребування доказів (а.с.73-74) з`ясовано, що на день смерті позичальника ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ним за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та мешкали відповідач у справі - дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6 , який не є відповідачем у справі.

Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області щодо зареєстрованого місця проживання, відповідач у справі - ОСОБА_1 з 06 травня 2014 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 72), що також вбачається і з копії його паспорта, дослідженого в судовому засіданні (а.с. 126).

Тому суд вважає недоведеними твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та має обов`язок щодо погашення заборгованості як спадкоємець померлого.

Позивач попри подання клопотання про витребування доказів, до суду не з`явився, з витребуваними матеріалами справи не ознайомився, позовні вимоги не уточнив.

Ухвалою суду від 21 травня 2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витребуваної судом копії спадкової справи з`ясовано, що 24 листопада 2017 року Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 за номером 487 /2017 за заявою спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , а ОСОБА_1 відмовився від прийняття належної йому частки спадщини після померлого батька (а.с.87-124).

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 задоволенню не підлягають на тій підставі, що відповідач не є спадкоємцем ОСОБА_3 у зв`язку з відмовою від прийняття спадщини.

Судом з`ясовано, що до матеріалів спадкової справи долучена претензія кредитора - ПАТ КБ «Приватбанк» від 10 травня 2018 року на суму 15 434 гривні 35 копійок (а.с.105).

Спадкова справа була заведена на підставі заяв про прийняття спадщини, які найшли від ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.88,89), а не на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк», як зазначено позивачем у позовній заяві.

Також позивач вказував на те, що звернувся з претензією до нотаріальної контори 22 червня 2018 року, проте з матеріалів справи з`ясовано, що з такою претензією позивач звернувся 10 травня 2018 року (а.с.49,105).

Крім того, позивач зазначив, що отримав відповідь з нотаріальної контори, в якій зазначено, що спадкоємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що не відповідає матеріалам спадкової справи та навіть доданим до позову доказам, а саме відповіді Солонянської державної нотаріальної контори (а.с.50).

Копії відповіді Солонянської державної нотаріальної контори, на яку посилається позивач, до позову не додано, як не встановлено і в матеріалах спадкової справи.

Судом встановлено що, 02 липня 2018 року Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області повідомила позивача про те, що спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрита, спадщину прийняли та отримали в установленому законом порядку спадкоємці померлого (а.с.50,106).

Також з`ясовано, що позивачем не надано суду належних доказів наявності та обсягу майна, отриманого спадкоємцями у спадщину після смерті ОСОБА_3 , його вартості, а згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 12 липня 2018 року (а.с.123,124) вартість спадкового майна: житлового будинку та земельного паю становить по 00 гривень 01 копійка кожне.

Будь-яких клопотань стосовно визначення розміру вартості спадкового майна або призначення експертизи від позивача не надходило, а відповідно до поданого клопотання від 21 січня 2020 року розгляд справи здійснено без участі представника позивача (а.с.63), а суд позбавлений можливості збирати докази та здійснює розгляд справи за наявними доказами, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, а кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», роз`яснено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Аналіз зазначеного законодавства дає підстави для висновку, що спадкоємці боржника за кредитним зобов`язанням зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у випадку пред`явлення у передбачений законом строк кредитором вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину.

Оскільки зі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_7 встановлено що, оцінка спадкового майна склала 00 гривень 01 копійка, тому суд вважає, що позовні вимоги в частині вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 задоволенню не підлягають також у зв`язку з тим, що вартість спадкового майна не покриває суму заборгованості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

В письмовій заяві про розгляд справи за відсутності позивача (у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін), представником зазначено, що всі необхідні докази є в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку АТ КБ «Приватбанк» відсутні (а.с. 63,65).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Після витребування судом копії спадкової справи, позивач з матеріалами справи не знайомився, уточненого позову не надав, заяв та клопотань не заявляв, а тому суд здійснив розгляд справи за наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526,608, 1216,1218,1281,1282 ЦК України; керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 22 червня 2020 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина