РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2020 року Приазовський районний суд Запорізької області

у складі:

головуючого судді: Апалькової О.М.,

при секретарі: Цукановій Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ковальова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приазовської селищної ради,третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 20.07.2000 року по 22.12.2000 року вона працювала в приватному сільськогосподарському підприємстві «Роса» Приазовського району Запорізької області, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

За період роботи на підприємстві, вона придбала у ПСП «Роса» житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 і повністю розрахувалась за житловий будинок і ПСП «Роса» не має до неї претензій майнового характеру, що підтверджується довідкою №563 від 26 грудня 2000 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру та довідкою від 28.11.2006 року №120.

На даний час власником житлового будинку є ОСОБА_2 на підставі договору дарування № 375 від 17.03.2000 року, що підтверджується довідкою-характеристикою комунального підприємства «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Приазовського району Запорізької області від 03 березня 2020 року №82.

14 липня 2000 року між ОСОБА_2 та приватним сільськогосподарським підприємством «Роса» укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 продав, а ПСП «Роса» придбало житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Придбавши житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та не здійснивши державну реєстрацію права власності за собою, ПСП «Роса» передало їй оригінал договору купівлі-продажу, без подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу між нею та ПСП «Роса».

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2015 року ПСП «Роса» ліквідовано та припинена державна реєстрація даної юридичної особи .

Отже, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально вона немає можливості, оскільки підприємство ліквідовано.

Також позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона проживає у даному житловому будинку більше десяти років, з 2000 року по теперішній час. Відкрито, безперервно та добросовісно володіє спірним майном, утримує житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до нього у належному стані, сплачує усі комунальні платежі і, вселившись в житловий будинок, вона не знала, що станом на вересень 2000 року право власності зареєстровано за ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначене, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею-36,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудам до нього: Б-1 гараж, В-1-сарай, Г-1-сарай, Д-1 сарай, у/д вбиральня/душова, І-замощення двору, №1,2 огорожа, №3-водогін за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час та місце розгляду справи, про що є зворотне повідомлення, надавши заяву про розгляд справи без її участі( а.с.36).

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Д.В. в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на ті підставі які були викладені в позовній заяві.

Представник відповідача Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є наявна заява в якій представник ради просить здійснювати розгляд справи без його участі, вирішення справи покладається на розсуд суду ( а.с.49).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотне повідомлення, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підтримує ( а.с. 54-55 ).

Вислухавши думку представника позивача адвоката Ковальова Д.В., вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 03 березень 2020 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою-характеристикою КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Запорізької області ( а.с.21).

З копії договору купівлі-продажу від 14.07.2000 року, реєстр №1245 видно, що ОСОБА_2 продав, а Приватне сільськогосподарське підприємство «Роса», яке на тепер припинене( а.с.27), купило житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно довідки, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Приазовської селищної ради від 24.02.2020 року видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: с.Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області, але фактично проживає з 2000 року по тепер за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30), де до складу сім`ї (зареєстрованих) за даною адресою входить її чоловік - ОСОБА_3 (дата реєстрації 28.09.2000 року), (а.с.31).

З акту обстеження спірного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 03.03.2020 року ( а.с.33) вбачається, що ОСОБА_1 з вересня 2000 року по теперішній час разом з чоловіком проживає в даному житловому будинку, який знаходиться в задовільному стані та придатний для постійного проживання, оплата комунальних послуг здійснюється останньою своєчасно та в повному обсязі.

Згідно виписки з погосподарської книги від 28.02.2020 року( а.с.34) вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з чоловіком без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта ПГО 0172-1 в погосподарській книзі № 10 відкритий на гр. ОСОБА_1 Земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) 0,15 га знаходиться у користуванні на підставі рішення сесії Приазовської селищної ради від 21.03.2000 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що вона з вересня 2000 року і по даний час без реєстрації проживає у вказаному житловому будинку, до складу якого входять господарські будівлі та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Зміст ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не довела наявності підстав для набуття нею права власності на спірне нерухоме майно за давністю володіння, так як позивач не може вважатися добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки із матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 була обізнана відносно власника майна. Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що спірний будинок є власністю іншої особи, то таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В даному випадку володіння зазначеним житловим будинком добросовісним не може бути визнано, враховуючи те, що позивач користувалася цим нерухомим майном без достатніх правових підстав, а сам по собі факт користування позивачем даним житловим будинком з надвірними спорудами тривалий час проживання в ньому, підтримання його у належному стані та сплата комунальних послуг не є підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння нею спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 провадження № 12-291гс18.

Сам по собі факт, на який посилається ОСОБА_1 в позовній заяві, на наявність цивільно-правового договору між нею та підприємством ПСП «Роса» щодо придбання житлового будинку з надвірними спорудами, виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд критично відноситься до наданих нею доказів, а саме : копії трудової книжки щодо підтвердження факту її роботи у ПСП «Роса» з липня 2000 року по грудень 2000 року, квитанції, виданої ПСП «Роса» від грудня 2000 року щодо погашення останньою суди у сумі 1000,18 грн., що за твердженням представника позивача також підтверджує факт роботи ОСОБА_1 у ПСП «Роса», та копій довідок, виданих 20.12.2003 року та 20.12.2006 року із яких видно, що ОСОБА_1 розрахувалась з цим же підприємством за покупку будинку (а.с.11-20).

Відповідно до частини ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приазовської селищної ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Вказані строки продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Повний текст рішення складено 19.06.2020 року.

Суддя О.М.Апалькова