Справа № 569/9616/20
УХВАЛА

18 червня 2020 року

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Бучко Т.М.,

з участю: секретаря судового засідання Дем`янчук Н.В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному заяву, подану в порядку підготовки до подачі позову, ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду звернулася ОСОБА_1 з заявою про забезпечення позову, в якій, з метою підготовки позову до суду, просить суд накласти арешт на гараж АДРЕСА_1 НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в АДРЕСА_2 , який перебуває у власності ОСОБА_2 та заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно гаража АДРЕСА_1 НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 23,8 кв.м., розташованого в АДРЕСА_2 .

В обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову заявник зазначає, що вона є членом автогаражного кооперативу « ОСОБА_3 ».

В 2011 році, нею було сплачено усі належні пайові внески в розмірі 56000 гривень за автогараж № НОМЕР_1 , розташований в м АДРЕСА_2 по вул АДРЕСА_2 буд. 84-Г, був виготовлений технічний паспорт на майно, проте, не було проведено державну реєстрацію права власності на гараж.

16 червня 2020 року, вона дізналася, що право власності на гараж АДРЕСА_3 АДРЕСА_2 , який вона вважала своєю власністю, зареєстровано за невідомою їй особою - ОСОБА_2 , а її виключено із числа членів кооперативу « ОСОБА_3 ». Таким чином, на даний час ОСОБА_2 на підставі довідки №19, виданої кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », є власником гаража АДРЕСА_1 НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 . Оскільки, ні ОСОБА_2 ні кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів « ОСОБА_3 », не визнається її право на спірний гараж, вона має намір визнавати право власності в судовому порядку.

На даний час ОСОБА_2 , як зареєстрований власник майна, може розпорядитися спірним майном, що істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду, в зв`язку з цим змушена звертатися до суду з заявою про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без виклику сторін.

Відповідно до ч.1ст. 149 ЦПК, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені ст.150 ЦПК.

За змістом ст.151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів особи і застосовується судом, якщо невжиття цих заходів може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК України.

Враховуючи те, що заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 і знаходяться у нього є видом забезпечення позову, передбаченим ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого вважаю можливим накласти арешт на гараж № НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в АДРЕСА_2 84-Г

Накладення арешту на гараж № НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Гудок», в АДРЕСА_2 , є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить ОСОБА_2 здійснити дії щодо відчуження вище вказаного майна, та інші протиправні дії, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору.

Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку щодо наявності реальної загрози заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, оскільки реальна можливість відчуження майна, яке є предметом спору, шляхом переоформлення права власності на інших осіб.

Враховуючи викладене, зважаючи на наявність між сторонами спору, на характер спірних правовідносин, суть заявлених вимог та беручи до уваги, що забезпечення позову є тимчасовим заходом, суд приходить до висновку про те, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може суттєво порушити права та охоронювані інтереси заявника, утруднити чи зробити неможливим виконання у майбутньому рішення суду у випадку його винесення на її користь, а тому заява підлягає задоволенню.

При цьому, такий спосіб забезпечення позову відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття такого заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.149,151,153,293,294 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Накласти арешт на гараж № НОМЕР_1 в кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Гудок», в АДРЕСА_2 по вул АДРЕСА_2 , буд. 84-Г, який перебуває у власності ОСОБА_2 та заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно гаража АДРЕСА_1 НОМЕР_2 по будівництву та експлуатації гаражів «Гудок», площею 23,8 кв. м. розташованого в АДРЕСА_2 .

Ухвалу для виконання направити Управлінню забезпечення надання адміністративних послуг Регіонального Центру надання адміністративних послуг Рівненської міської ради.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Рівненського апеляцiйного суду через Рiвненський мiський суд, або безпосередньо до Рівненського апеляцiйного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М.Бучко