Ухвала

25 червня 2020 року

м. Київ

справа № 759/17987/13-ц

провадження № 61-15904св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач (позивач) - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року у складі судді Кириленко Т. В. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Махлай Л.Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року в задоволенні позовів відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виконання договору від 17 квітня 2007 року щодо надання ОСОБА_1 грошових коштів саме в розмірі 15 550 дол. США.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надали доказів вчинення з боку окремих посадових осіб банку протиправних шахрайських дій, внаслідок яких був укладений договір на більшу суму.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року скасовано.

Позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13 113,69 дол. США, з яких 7 811,45 дол. США заборгованість за тілом кредиту, 5 302,24 дол. США заборгованість за відсотками за користування кредитом та 71 873,39 грн пені, яка складається з 40 002,12 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 31 871,27 грн за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом. Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки кредит ОСОБА_1 був отриманий, кошти він використав придбавши автомобіль, здійснював відповідні платежі по тілу кредиту та процентам по яким в нього спору не має, тому суд першої інстанції необґрунтовано відмовив банк у задоволенні позову.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину не має значення при вирішенні питання щодо недійсності правочину. Доводи ОСОБА_1 про те, що банк надав кредит у меншому розмірі, ніж зазначено у кредитному договорі не є підставою для визнання договору недійсним, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу майна та договору поруки.

У березні 2018 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржену постанову суду апеляційної інстанції повністю, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою, що підставою позову є вчинення правочину внаслідок допущеного працівниками банку документально підтвердженого обману щодо умов кредитного договору, внаслідок чого банком оформлено кредит сума якого (6 050,00 дол. США) значно перевищила вартість майна, на придбання якого цей кредит надавався, що згідно зі статтею 230 ЦК України є підставою недійсності цього правочину. ОСОБА_1 заперечував, що отримав кредит саме на суму 15 550,00 дол. США, що на той час згідно курсу Національного банку України становило 78 527,50 грн, оскільки автомобіль, придбаний за кредитні кошти шляхом їх перерахунку банком на розрахунковий рахунок автоцентру, коштував 47 935,00 грн. Апеляційний суд задовольнив вимоги банку згідно з розрахунків, які зроблені на підставі підробленого документа. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, немає доказів обміну саме ОСОБА_1 цих коштів на гривні та оплати їх на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергопромсервіс» (далі - ТОВ «Укренергопромсервіс»).

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Частиною другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки матеріалів справи.

Підстави для виклику сторін відсутні.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 06 лютого 2018 року, призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська