Справа № 352/2629/18
Провадження № 22-з/4808/35/20
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
30 червня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.
суддів: Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Малетина Андрія Ярославовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,
Рішенням Тисменицького районного суду від 10 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позову Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 02 червня 2020 року апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА залишено без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 10 лютого 2020 року - без змін.

04 червня 2020 року представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказує, що апеляційним судом не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. При цьому у відзиві на апеляційну скаргу ним було подано суду попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які поніс його довіритель в зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження зазначених витрат до заяви долучено копії угоди № ІФ від 02 квітня 2019 року про надання професійної правничої допомоги, акта про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера №1-06/20 від 02 червня 2020 року. З огляду на це просив стягнути з Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Начальник Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА Лутчин М. у запереченні на заяву просив відмовити в її задоволенні, вважаючи її безпідставною. На його думку поданий представником ОСОБА_1 опис робіт за договором про надання професійної правничої допомоги не містить інформації про час, витрачений адвокатом для надання відповідних робіт з конкретним їх переліком, передбачений договором про надання правничої допомоги. Аналогічно всупереч вимог пункту 2 статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в договорі відсутні відомості щодо погодинної оплати роботи адвоката або розмір фіксованого гонорару. Більше того, адвокат не подав викопіювання з Книги Обліку доходів та витрат на підтвердження здійснення розрахунку його клієнтом.

При цьому покликається також на практику Європейського суду з прав людини у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», відповідно до якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише у разі доведення, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Оскільки необхідність розгляду заяви з викликом учасників справи відсутня, клопотання про розгляд в судовому засіданні заява про ухвалення додаткового рішення не містить, відповідно суд розглядає її в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як передбачено статтею 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За змістом статті 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»,детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною відповідача у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено клопотання про стягнення з апелянта витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Зокрема, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, орієнтовний розрахунок суми яких складає 3 000,00 грн (а.с. 135).

А отже клопотання представника ОСОБА_1 про розподіл цих судових витрат не було вирішено під час перегляду справи апеляційним судом.

Протягом п`яти днів після ухвалення постанови адвокатом Малетиним А.Я. подано докази, що підтверджують такі витрати. Зокрема, копії угоди № ІФ від 02 квітня 2019 року про надання професійної правничої допомоги, акта про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року, квитанції до прибуткового касового ордера №1-06/20 від 02 червня 2020 року про перерахунок коштів за надання цієї допомоги в розмірі 3 000,00 грн.

В матеріалах справи також міститься ордер, виданий на підставі договору про надання правничої допомоги, згідно якого адвокат Малетин А.Я. уповноважений представляти інтереси ОСОБА_1 в апеляційному суді (а.с.138, 153-156).

Зі змісту цих доказів вбачається, що правнича допомога ОСОБА_1 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції полягала у вивченні та аналізі адвокатом Малетиним А.Я. апеляційної скарги, підготовці ним відзиву на скаргу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 цього закону) .

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Таким чином, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справа № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15 та інших.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно заяви ОСОБА_2 , апеляційний суд враховує заперечення в цілому апелянта Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування. Відповідно приходить висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх відшкодування судом в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

З опису послуг вбачається, що такі надавалися ОСОБА_1 адвокатом Малетиним А.Я. та полягають у здійсненні ним правового аналізу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу. При цьому враховує, що текст та зміст відзиву на скаргу повністю відповідає тексту і змісту відзиву на позов з незначними доповненнями.

Виходячи з конкретних обставин справи, її складності, ціни позову, обсягу виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання відзиву на апеляційну скаргу та значимості таких дій у справі, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, заперечення апелянта щодо їх відшкодування, колегія суддів вважає, що зазначений заявником розмір витрат на професійну правничу допомогу у 3000,00 грн належним чином не обґрунтований, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Разом з тим колегія суддів не приймає до уваги заперечення апелянта щодо неналежності доказів на підтвердження надання адвокатом правничої допомоги, оскільки вони є голослівними. Зі змісту цих доказів вбачається, що всі види правничої допомоги адвоката Малетина А.Я.пов`язані з даною справою, узгоджені сторонами, є реальними.

Аналогічно безпідставним є посилання на те, що всупереч ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» в угоді про надання правової допомоги не передбачено порядок обчислення гонорару. Так пунктом 4 угоди про надання професійної правничої допомоги №ІФ від 02 квітня 2019 року погоджено, що за надання послуг адвокатом клієнт сплачує гонорар. Підтвердженням його оплати є копія квитанції до прибутково касового ордера № 1-06/20 від 02 червня 2020 року (а.с. 153-156).

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 та стягнення на користь ОСОБА_1 з Управління соціального захисту населення Тисменицької РДА 1 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, що відповідатиме критерію розумної необхідності цих витрат.

Оскільки при ухваленні апеляційним судом постанови від 02 червня 2020 року в даній справі не було вирішено питання про судові витрати, подана представником ОСОБА_1 заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає до часткового задоволення.

А отже є підстави для прийняття додаткової постанови відповідно до положень статті 270 ЦПК України.

Керуючись статтями 137, 141, 270, 389 ЦПК України, суд

постановив :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Малетина Андрія Ярославовича задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з Управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації (місцезнаходження: вул. Липова,7, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, ідентифікаційний код юридичної особи в ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 1 000, 00 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.О. Томин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст додаткової постанови виготовлено 30 червня 2020 року