КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Панченко О.М. 06 вересня 2019 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 5 000 000 грн. за договором позики.

Вимоги обґрунтовує тим, що 30 травня 2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_3 5 000 000 грн., які остання зобов`язалась повернути до 30 липня 2016 року.

У зв`язку із невиконанням зобов`язання звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що грошові кошти були надані на визначені цілі, яких відповідачем було досягнуто, а також позивачем доведено джерело походження коштів, які він надав у позику, у зв`язку із чим вважає висновки суду про непереконливість позовних вимог безпідставними.

Також вказує, що при подачі позову до нього долучено копію договору позики, яка засвідчена підписом судді Панченко О.М., проте в подальшому оригінал договору був викрадений у представника ОСОБА_4 . У зв`язку із цим вказує на незаконність висновків суду щодо ненадання оригіналу договору для проведення експертизи. При цьому вказує на наявність в матеріалах справи висновку експерта з дослідження питання належності у договорі підпису відповідачу.

Також зазначає на відсутність будь-яких висновків суду з приводу недійсності договору.

Вказує, що та обставина, що позивачем, а також представником ОСОБА_4 , від послуг якого позивач відмовився, не було вжито дій з оскарження відмови у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову і не спростовує факту викрадення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представники відповідача адвокат Максимець О.Б. та адвокат Черних О.В. посилаються на те, що договір позики є підробленим, засвідчення його копії суддею не спростує цієї обставини. Посилаються на те, що ОСОБА_3 ніколи не зустрічалась з ОСОБА_1 та в будь-які правовідносини з ним не вступала.

Доводи скарги, що грошові кошти необхідні були ОСОБА_3 для вирішення питання продажу нежитлових будівель та споруд аеродрому " Застава ", що належали ТОВ "Авіакомпанія "Одеса", учасником та директором якої була ОСОБА_3 , на користь Одеської міської ради вважають надуманими та не підтвердженими. Також вказують, що до моменту продажу майна Одеській міській раді, ОСОБА_3 продала свою частку у товаристві іншій особі та звільнена з посади директора.

Посилаються на те, що позивачем не доведено наявності у нього грошових коштів в розмірі 5 000 000 грн., які він міг би передати у позику ОСОБА_3 . Також зазначають, що ОСОБА_1 за судовим рішенням від 2010 року мав заборгованість в сумі 101000 грн., а також заборгованість зі сплати комунальних послуг, що ставить під сумнів наявність у нього зазначеної вище суми грошових коштів.

Посилаються на законність висновку суду щодо процесуальних наслідків у зв`язку із ненаданням оригіналу договору позики для проведення почеркознавчої експертизи.

Посилаються на неналежність як доказу висновку почеркознавчої експертизи №57/18 від 11 січня 2018 року, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, у зві`язку із тим, що не допускається проведення почеркознавчих експертиз з копій документів, не визначено у висновку нормативних актів та методичної літератури, а також у зв`язку із тим, що експертиза проведена приватною, а не державною, спеціалізованою установою.

Зазначають, що про втрату документу, що із обґрунтуванням ставиться представниками відповідача під сумнів, сторона позивача повідомила лише через два роки і не проявила активності у питанні розслідування цієї обставини.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Черних О.В. проти доводів апеляційної скарги заперечував з мотивів, викладених у відзиві.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача адвоката Черних О.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Звертаючись до суду, позивач мотивує вимоги тим, що 30 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений Договір позики, відповідно до умов якого остання отримала грошові кошти у розмірі 5 000 000 грн. та зобов`язувалася повернути у строк до 30 липня 2016 року.

З метою встановлення обставин у справі ухвалою суду від 01 листопада 2017 року у справі призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: "Ким виконаний підпис у договорі позики від імені ОСОБА_3 нею, або іншою особою?" та зобов`язано позивача надати на вимогу експерта оригінал договору, при цьому, представником позивача наявність оригіналу договору не заперечувалось.

Проте оригінал договору наданий не був, що унеможливило проведення експертизи та надання відповідного висновку.

У подальшому, а саме 21 травня 2018 року, представник позивача в обґрунтування неможливості надання оригіналу договору позики надав довідку ст. о/у ВКП Печерського УПГУНП у м.Києві Шпак С.М. від 17 березня 2017 року (т.2 а.с.196), відповідно до якої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 звертався із заявою про крадіжку портфелю, в якому знаходився, у тому числі оригінал Договору позики від 30 травня 2016 року.

Також позивачем та відповідачем були надані суду Висновок щодо проведення почеркознавчої експертизи №57/18 від 11 січня 2018 року (т.3 а.с.86) та Консультативна довідка №14627 від 26 квітня 2017 року (т.1 а.с.155) відповідно.

Згідно із Висновком щодо проведення почеркознавчої експертизи №57/18, складеного 11 січня 2018 року ТОВ "Експертно-правова консалтингова компанія "ЮРЕКС" (експерт І.З. Панчошнік ), на дослідження була надана електрофотокопія Договору позики від 30 травня 2016 року. Згідно із висновком зазначено, що підпис від імені ОСОБА_3 у графі "позичальник" виконаний ОСОБА_3 .

Згідно із Консультативною довідкою, складеною ТОВ "Київський експертно-дослідний центр" (експерт Сукмановою Т.О. ) (а.с. 155-157 т.1) визначено, що підпис від імені ОСОБА_3 , зображення якого міститься у графі "позичальник" в електрофотокопії договору, від імені ОСОБА_3 виконаний не самою ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 .

Зазначені письмові докази судом першої інстанції були відхилені з огляду на те, що експертиза проведена не державною спеціалізованою установою та у зв`язку із тим, що об`єктом дослідження була електрофотокопія документу, а не його оригінал.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів заявлених вимог, а саме укладення між сторонами договору позики, доказом чого є оригінал боргового документу, який суду наданий не був. Суд також зазначив, що довідка ст. о/у ВКП Печерського УПГУНП у м.Києві Шпак С.М. від 17 березня 2017 року надана суду лише 21 травня 2018 року, тобто зі спливом року після викрадення документів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності право чину, згідно із якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1-4 статті 639 ЦК України:

1. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

2. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

3. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

4. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до статті 545 ЦК України:

1. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

2. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

3. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

4. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Положення цивільного законодавства щодо договірних зобов`язань, які засновані на письмовій формі, вимагають наявності документарних доказів для підтвердження факту виникнення правовідносин згідно із викладеними умовами.

Завдання суду під час вирішення договірних спорів полягає у встановленні фактичних обставин справи на підставі тих доказів, які є допустимими, надані учасниками справи і можуть бути досліджені з наданням їм правової оцінки згідно із вимогами закону.

Заперечення відповідача щодо підписання боргового документу вимагає залучення спеціальних знань науки, а надання оригіналу цього документу кореспондується із такими засадами цивільного судочинства як змагальність сторін.

Ненадання оригіналу боргового документу позивачем дає підстави для висновку про недоведеність позовних вимог, про що правильно зроблено висновок судом першої інстанції.

При цьому, судом першої інстанції правильно відхилено як доказ Висновок щодо проведення почеркознавчої експертизи №57/18, складеного 11 січня 2018 року ТОВ "Експертно-правова консалтингова компанія "ЮРЕКС" (експерт І.З. Панчошнік ), з посиланням на порушення вимог частини 3 статті 7 Закону України "Про судову експертизу", підпункту 1.2.1 пункту 1.2 розділу І, пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що представник, у якого були викрадені документи, був відсторонений від представництва, а новий представник не володів необхідною інформацією, не спростовують висновків суду.

Сама по собі обставина звернення до правоохоронних органів у зв`язку із викраденням у представника документів, зокрема і оригіналу договору позики, не є доказом в розумінні процесуального закону, оскільки такі обставини підлягають перевірці в межах провадження по повідомленню про кримінальне правопорушення.

Твердження скаржника про посвідчення копії договору позики суддею відхиляються колегією суддів, оскільки зазначене не підтверджує факт вчинення підпису від імені ОСОБА_3 нею особисто.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача фінансової спроможності надати у позику зазначену суму коштів, а також цільового використання коштів на певні витрати, які за твердженням скаржника мала здійснити відповідач, не мають правового значення для вирішення цієї справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Києва від 06 вересня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова