КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 756/9629/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3998/2020Головуючий у суді першої інстанції - Яценко Н.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Костинчуком Павлом Михайловичем, який діє на підставі довіреності, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом, згідно з яким, враховуючи уточнену позовну заяву від 04.04.2018 року, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 151 890 грн. 40 коп. матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження транспортного засобу «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ДТП; 4 600 грн. 00 коп. витрат, пов`язаних з оплатою проведення незалежної оцінки по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «СITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, 5 000 грн. 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правової допомоги; 1 570 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 09.01.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 .

Згідно з постановою Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2017 року винним у вчиненні вищезазначеної ДТП було визнано водія автомобіля марки «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - ОСОБА_2 .

Відповідно Звіту № 2437/2211 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу від 25.03.2017 року, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 373 890 грн. 40 коп.

При цьому, згідно з Висновком № 2437/2231/ЗАЛ від 12.06.2017 року утилізаційна вартість автомобіля марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 09.07.2017 року, станом на момент проведення дослідження становить 122 000 грн. 00 коп.

Разом з тим, оскільки на час ДТП цивільна-правова відповідальність власника автомобіля марки «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9473628, відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. 00 коп., вказаною страховою компанією позивачу було виплачене страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. 00 коп.

У зв`язку з зазначеним, та посилаючись на положення ст.ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27.11.2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 151 890 грн. 40 коп., витрати за проведення незалежної оцінки у розмірі 4 600 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 570 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 79-83).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Так, в обґрунтування доводів апеляційної скарги в частині порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, посилається на неповідомлення її судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи, а також те, що вказана справа була розглянута судом за правилами ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року.

При цьому, зазначає, що звіти про оцінку, прийняті судом першої інстанції в якості доказів на підтвердження розміру завданого матеріального збитку, не є висновками за результатами судової товарознавчої експертизи, а отже не можуть підтверджувати викладені позивачем обставини в обґрунтування заявлених позовних вимог (т. 2, 86-93).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.01.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків (т. 2, а.с. 100, 101).

Ухвалами Київського апеляційного суду від 17.02.2020 року відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву (т. 2, а.с. 110, 111).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.03.2020 року справу призначено до розгляду (т. 2, а.с. 115, 116).

Позивач у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Відповідач та його представник, а також третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи до закінчення запровадженого Кабінетом Міністром України карантину з метою запобігання поширенню на території України Сovid-19.

Разом з тим, за процесуальним законом сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно користуватись своїми процесуальними правами та добросовісно виконувати свої процесуальні обов`язки, зокрема, цікавитись провадженням (рухом) справи.

Як вбачається з матеріалів справи справа перебуває в провадженні суду з липня 2017 року, про що достеменно відомо відповідачу.

До суду апеляційної інстанції дана справа надійшла в січні 2020 року та у лютому відкрито апеляційне провадження.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження була направлена сторонам та отримана, зокрема представником відповідача 22.02.2020 року (т.2, а.с.114), тобто останній був обізнаний про перебування справи у провадженні суду апеляційної інстанції.

У подальшому представник відповідача неодноразово повідомлявся про рух справи.

10.06.2020 року представником відповідача направлене клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином. З огляду на надходження указаного клопотання судове засідання було відкладене на 24.06.2020 року, враховуючи при цьому також заяву позивача про пришвидшення розгляду справи з огляду на її тривалий розгляд судами та порушення у зв`язку з цим його прав, як потерпілої особи.

24.06.2020 року від представника відповідача повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з аналогічних підстав, при цьому він був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

З огляду на викладене та враховуючи тривалий строк перебування справи у провадженні суду першої інстанції, строки розгляду апеляційної скарги у суді апеляційної інстанції, а також обізнаність відповідача про розгляд справи і його недобросовісність поведінки під час усього розгляду справи, колегія суддів, з метою недопущення порушень прав інших осіб та розумних строків вирішення справи, визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка, за викладених вище обставин, не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.01.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «SUZUKI», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , та автомобіля марки «CITROEN BERLINGO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 10.05.2017 року ОСОБА_2 було визнано винною у вищезазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з положеннями ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина ОСОБА_2 у скоєнні вказаного ДТП та обставини цього ДТП, не потребують доказування.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно зі Звітом № 2437/2211 від 25.03.2017 року та Висновком № 2437/2211/ЗАЛ від 12.06.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 374 890 грн. 40 коп., а утилізаційна вартість автомобіля марки «CITROEN BERLINGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 09.07.2017 року, станом на момент проведення дослідження становила 122 000 грн. 00 коп.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, на час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «SUZUKI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9473628, яка здійснила позивачу виплату страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн., з урахуванням максимального розміру страхового відшкодування.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п. 36 Постанови).

При цьому, відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (п. 71 Постанови).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п. 72 Постанови).

Таким чином, встановивши, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про те, що відповідач, як винна у ДТП особа, зобов`язана відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка становить 151 890 грн. 40 коп. (373 890 грн. 40 коп. - 100 000 грн. 00 коп. - 122 000 грн. 00 коп.).

Доводи апелянта стосовно розгляду даної справи за правилами ЦПК України в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року, та не проведення судом підготовчого засідання у справі, колегія суддів відхиляє, адже, враховуючи те, що в силу положень ч. 6 ст. 19 та ст. 279 ЦПК України дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, проведення по ній підготовчого засідання не є обов`язковим.

Посилання відповідача на розгляд справи за його відсутністю та, як наслідок, неможливість належним чином реалізувати свої процесуальні права, колегія суддів вважає безпідставними, адже, як встановлено ухвалою Київського апеляційного суду від 07.08.2019 року, постановленій у даній справі, відповідач тричі подавав апеляційні скарги на одне й те саме судове рішення, чим створював штучні перешкоди з метою затягування розгляду справи по суті.

При цьому, оскільки вказані дії відповідача були визнані зловживанням своїми процесуальними правами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у виді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 763 грн. 00 коп.

Також, колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо неналежності наданих позивачем Звіту та висновку на підтвердження розміру завданих збитків, адже в процесі розгляду даної справи відповідачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Костинчуком Павлом Михайловичем, - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування шкоди, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська