П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ

Справа № 22-8689 Головуючий у1-й інстанції - Грегуль О. В.

Унікальний № 754/13914/19 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Міхальова Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,-

у с т а н о в и л а:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт участі та виконання нею заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони (а.с.1-3).

В обґрунтування заяви було зазначено, що у 1986 році ОСОБА_1 , працювала на посаді укладальника-пакувальника на Чорнобильській АЕС і в період з 26 квітня 1986 року до 27 квітня 1986 року, в період з 16 липня 1986 року до 01 листопада 1986 року на посаді дезактиваторщика, та була залучена до виконання заходів Цивільної оборони стосовно ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованого формування Чорнобильської АЕС. Вказане підтверджується: аварійним маршрутним листом № 10-610, копією довідки № 06-61 від 06 лютого 2019 року та копією трудової книжки.

Заявник за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання статусу інваліда війни. Заявник звернувся із відповідними документами до зацікавлених осіб про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення, однак листом Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено, оскільки заявником не було надано належних документів підтверджуючих факт залучення до формувань ЦО.

Оскільки інших архівних документів не збереглося, ОСОБА_1 не має можливості іншим чином підтвердити залучення її до складу невоєнізованого формування цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС.

Встановлення факту залучення ОСОБА_1 до невоєнізованих формувань цивільної оборони під час ліквідації аварії на ЧАЕС має для останньої юридичне значення, оскільки, у відповідності до вимог п. 9 частини II ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302, дає їй право для отримання посвідчення інваліда війни.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Міхальов А. О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 (а.с.51-53).

Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, про дату, місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином: адвокат Міхальов А. О. 02 червня 2020 року; уповноважена особа Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 02 червня 2020 року.

Адвокат Міхальов А. О. подав заяву про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та її представника.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що заявник є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та ОСОБА_1 визначена друга група інвалідності, яка пов`язана з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням і довідкою МСЕК.

Заявник звернувся до заінтересованої особи з заявою про встановлення йому статусу інваліда війни та видачу посвідчення інваліда війни.

Листом заінтересованої особи від 19 серпня 2019 року заявнику відмовлено у задоволенні заяви про встановлення статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни з підстав ненадання даних про залучення до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 без задоволення, районний суд виходив із того, що будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили про те, що вона залучалася до складу формувань Цивільної оборони при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, заявник суду не надала і судом таких доказів не здобуто.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд виходить з наступного.Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України, «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ, до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п.10 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 (надалі за текстом - Положення № 302), посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно пункту 2 зазначеного Положення № 302, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Інвалідам війни, згідно статті 7 Закону, видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни-інвалід».

Абзацом 2 пункту 7 Положення № 302 встановлено, що «Посвідчення інваліда війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації громадянина.

У відповідності до вимог нормативно-правових документів з питань Цивільної оборони колишнього СРСР, які діяли на момент аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема наказів заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР № 90 від 06 червня 1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелізації) їх матеріально-технічними засобами) та № 92 від 29 червня 1976 року (Настанова по організації та веденню Цивільної оборони в районі (сільському) на сільськогосподарському об`єкті народного господарства), Статут військ Цивільної оборони (СРСР), цивільна оборона та її формування створювались на всіх без виключення підприємствах, установах та організаціях, а до їх складу в обов`язковому порядку зараховувалось все працездатне населення, в тому числі: чоловіки віком від 16 до 60 років та жінки віком від 16 до 55 років.

Зміст директиви Всесоюзного промислового об`єднання по атомній енергетиці «Союзатоменерго» від 06 грудня 1982 № 672с мав однозначну вимогу щодо обов`язковості переведення всього персоналу у структуру цивільної оборони в разі виникнення аварії на атомній станції.

Діюче на момент аварії на Чорнобильській АЕС законодавство колишнього СРСР обов`язкової вимоги щодо видання розпорядчого документу про зарахування працівника до складу невоєнізованого формування ЦО підприємства, установи або організації, так само і щодо залучення кожної окремої особи до дій у складі цих формувань не передбачало. Натомість, обов`язок створення формувань Цивільної оборони на всіх без виключення об`єктах народного господарства і зарахування до їх складу максимальної кількості персоналу встановлювало саме Положення про Цивільну оборону СРСР. Відповідно до вимог керівних документів з питань Цивільної оборони до складу зазначених формувань зараховувались всі працівники починаючи з 16-річного віку, за виключенням незначної категорії осіб (вагітні жінки, жінки, які мають малолітніх дітей, особи, які мають мобілізаційні приписи та деякі інші). Облік особового складу цих формувань здійснювався в їх штатно-посадових списках.

Необхідність надання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи законодавством не передбачено.

У даній справі з наявних у розпорядженні суду письмових доказів убачається, що ОСОБА_1 на момент аварії працювала укладальником-пакувальником у експериментальному цеху Чорнобильської АЕС, 16 липня 1986 року була переведена дезактиваторщицею 3 групи у цех дезактивації (а.с.11).

Відповідно до наказу № 2с від 19 квітня 1985 року на Чорнобильській АЕС було створено невоєнізовані формування Цивільної оборони, у які входила група зв`язку від ЭЦ (експериментальний цех російською мовою), командир групи - майстер цеху (а.с.19).В кожному цеху (відділі) для сповіщення і реєстрації осіб, що підлягають евакуації, розпорядженням по цеху були призначені евакогрупи (а.с.21).

Ураховуючи ці обставини у контексті вищенаведених положень чинного на той час законодавства у сфері Цивільної оборони, апеляційний суд доходить висновку про наявність правових підстав для встановлення факту участі та виконання ОСОБА_1 заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Міхальова Андрія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Встановити факт участі та виконання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) заходів по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі невоєнізованих формувань Цивільної оборони.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома