Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.,

за участі секретаря Гриценко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд зняти арешт (архівний запис) зареєстрований 11 листопада 2004 року за №1459695 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 1996 року щодо будинку АДРЕСА_1 право власності на який зареєстроване в Київському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано смерть ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 залишилося майно, яке увійшло до складу спадкової маси. Зокрема, до складу спадкового майна входить 1/6 частина домоволодіння АДРЕСА_1 .

Право власності на вказане нерухоме майно померла отримала на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 1997 року та ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 19 грудня 2008 року про виправлення описки в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 1997 року

Таким чином, право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_4 з моменту набрання рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 1997 року, яке є належним правовстанолюючим документом, законної сили.

Все своє майно ОСОБА_4 заповіла с хрещениці - ОСОБА_1 , зокрема, відповідно до довідки вих. №67 14 від 02 грудня 2016 року, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою Катериною Олексіївною, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем спадкового майна ОСОБА_4 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 має право на спадкування майна ОСОБА_4 , зокрема, на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 11 грудня 2017 року Позивач, дізналася про те, що на будинок АДРЕСА_1 було накладено арешт, зокрема, адвокат Кравець Рости Юрійович сформував для Позивача Інформаційну довідку з Державного реєстру речових на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №107090453 від 11 грудня 2017 року.

Такиим чином, станом на момент звернення з иією позовною заявою право ОСОБА_1 на набуття у власність 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 обмежене арештом.

Оскільки, цивільні справи №2-3130/96, №2-1435/96 не були розглянуті по суті, а рішення Дніпровського районного суду м, Києва від 09 грудня 1997 року по цивільній справі №2-2365/97 набрало законної сили, то Позивач вважає, що необхідність в арешті будинку АДРЕСА_1 , як засобу забезпечення позову відпала.

21 грудня 2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження.

12 лютого 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі виходячи з підстав викладених у змісті позовної заяви, просив прийняти рішення, яким їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи Першої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва знаходилася цивільна справа №2-2365/97 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , третя особа: Шоста київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння та визнання недійсним в цій частині заповіту, за результатами розгляду якої Дніпровським районним судом м. Києва було визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 зареєстроване в Київському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 , яка є бабусею ОСОБА_4 та яка згідно з заповітом від 09 червня 1994 року заповіла ОСОБА_4 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Таким чином, право власності на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1 виникло у ОСОБА_4 з моменту набрання рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 грудня 1997 року, яке є належним правовстанолюючим документом, законної сили.

Все своє майно ОСОБА_4 заповіла с хрещениці - ОСОБА_1 , зокрема, відповідно до довідки вих. №67 14 від 02 грудня 2016 року, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воронцовою Катериною Олексіївною.

Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано смерть ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Воронцової Катерини Олексіївни від 02 грудня 2016 року № 67/02-14 за спадковою справою №1/2016, ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем спадкового майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ,

Згідно з Інформаційною довідкою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт (архівний запис), який було зареєстровав 11 листопада 2004 року за №1459695 Першою київською державною нотаріальною конторо підставі ухвали «Нарсуд, р-н Дніпровський» (Дніпровський районний суд м. Києва) 24 квітня 1996 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Згідно з ч. 5 цієї статті державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

У ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведе свідчить про те, що позивач має право на звернення до суду з позовом для усунення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в його використанні, зокрема, неможливості розпорядитись ним.

Таким чином, позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

Виходячи з викладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна.

Питання, щодо стягнення судових витрат в межах даної цивільної справи було вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт (архівний запис) зареєстрований 11 листопада 2004 року за №1459695 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 1996 року у справі № 2-1435/96, щодо будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване в Київському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2020 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

Відповідач - ОСОБА_2 , (місце реєстрації: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ).

Третя особа - Перша київська державна нотаріальна контора (, адреса: 01135, м. Київ, пр. Перемоги, 11).

Суддя