КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 367/6799/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/544/2020Головуючий у суді першої інстанції - Кухленко Д.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Немировська О.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 (правонаступник - ОСОБА_1 ), ОСОБА_5 до Бучанської міської ради Київської області про виділення часток будинку,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до Бучанської міської ради Київської області, в якому просили:

- виділити їм у користування приміщення по плану, які були виділені спадкодавцю ОСОБА_6 в будинку АДРЕСА_1 - 1-2 площею 7,6 кв.м., 1-3 площею 13,4 кв.м., 1-1 площею 12,5 кв.м., 1-4 площею 5,7 кв.м., 1-5 площею 2,9 кв.м.; дворові споруди - Ѕ частка сараю «Б», сарай «В», вбиральня «Г», літній душ «Д», вигрібна яма із каналізацією № 5, ј частка огорожі, Ѕ частка замощення двору;

- закріпити за ними 268 кв.м. загальної площі земельної ділянки за вказаною адресою, з них в окреме користування 237 кв.м. в наступних межах: на 20,80 м від межі спільного користування земельної ділянки, відступивши від частини будинку «А», «а» на 1,90 м. і відступивши від літнього душу і вбиральні «Г», «Д» на 1,30 м., вигородити зливну яму № 5 розміром 3,0х3,30 м.; вправо на 11,60 м., потім вниз до будинку по існуючій межі і під відповідною частиною будинку; 31 кв.м. (із спільних 62 кв.м.) залишити під двором спільного користування для проїзду і підходу до частини будинку із сторони пров. Комосомольський.

В обґрунтування заявлених вимог вказували, що згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2013 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано право власності на 6/50 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Разом з тим, зазначали, що у вказаному рішенні не вказано, які приміщення у будинку були виділені спадкодавцю та якою земельною ділянкою він користувався.

За вказаних обставин, а також посилаючись на рішення Ірпінського міського суду від 12.11.1996 року, яким ОСОБА_6 було виділені приміщення будинку, а також визначено конкретний порядок користування земельною ділянкою, просили позов задовольнити.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 позов задоволено.

Встановлено порядок користування будинком АДРЕСА_1 виділивши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користування 1-2 площею 7,6 кв.м., 1-3 площею 13,4 кв.м., 1-1 площею 12,5 кв.м., 1-4 площею 5,7 кв.м., 1-5 площею 2,9 кв.м.; дворові споруди: Ѕ частка сараю «Б», сарай «В», вбиральня «Г», літній душ «Д», вигрібна яма із каналізацією № 5, ј частка огорожі, Ѕ частка замощення двору.

Закріплено за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 268 кв.м. загальної площі земельної ділянки, з них в окреме користування 237 кв.м. земельної ділянки в наступних межах: на 20,80 м від межі спільного користування земельної ділянки, відступивши від частини будинку «А», «а» на 1,90 м. і відступивши від літнього душу і вбиральні «Г», «Д» на 1,30 м., вигородити зливну яму № 5 розміром 3,0х3,30 м.; вправо на 11,60 м., потім вниз до будинку по існуючій межі і під відповідною частиною будинку; 31 кв.м. (із спільних 62 кв.м.) залишити під двором спільного користування для проїзду і підходу до частини будинку із сторони АДРЕСА_2 , а.с.36-38).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.02.2015 відхилено апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014 року залишено без змін (т. 1, а.с.67-70).

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 30.03.2015 виправлено описки у рішенні Ірпінського міського суду Київської області від 12.12.2014.

Замінено у тексті рішення запис «будинок № 45/1» на запис «будинок № АДРЕСА_3 ».

Другий та третій абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:

«Встановити порядок користування будинком АДРЕСА_3 виділивши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користування 1-2 площею 7,6 кв.м., 1-3 площею 13,4 кв.м., 1-1 площею 12,5 кв.м., 1-4 площею 5,7 кв.м., 1-5 площею 2,9 кв.м.; дворові споруди: Ѕ частина сараю «Б», сарай «В», вбиральня «Г», літній душ «Д», вигрібна яма із каналізацією № 5, ј частка огорожі, Ѕ частка замощення двору.

Закріпити за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 268 кв.м. загальної площі земельної ділянки, з них в окреме користування 237 кв.м. земельної ділянки в наступних межах: на 20,80 м від межі спільного користування земельної ділянки, відступивши від частини будинку «А», «а» на 1,90 м. і відступивши від літнього душу і вбиральні «Г», «Д» на 1,30 м., вигородити зливну яму № 5 розміром 3,0х3,30 м.; вправо на 11,60 м., потім вниз до будинку по існуючій межі і під відповідною частиною будинку; 31 кв.м. (із спільних 62 кв.м.) залишити під двором спільного користування для проїзду і підходу до частини будинку АДРЕСА_1 , а.с.104,105).

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 , вказуючи, що суд вирішив питання про її права та інтереси, а також посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд не звернув уваги на ту обставину, що право власності позивачів на будинок не було зареєстровано у встановленому законом порядку. Підставою для реєстрації права власності на будинок стало саме оскаржуване рішення, а отже у суду не було підстав вважати позивачів власниками майна, а відтак і керуватися відповідними положеннями ЦК України. Також, суд залишив поза увагою те, що співвласниками будинку, окрім ОСОБА_6 є ОСОБА_2 (19,50 частин будинку) та ОСОБА_8 (1/2 частина будинку). Бучанській міській раді Київської області будинок чи його частина не належать, відтак остання не має жодного відношення до предмету спору. Крім цього, зазначає, що вона є онукою ОСОБА_6 і на момент її смерті, батька (сина ОСОБА_6 ) вже не було в живих (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), то нею, відповідно до ч. 2 ст. 529 ЦК Української РСР, спадкувалась частка майна, яке б належало її батьку, якби він був живий. Наведене свідчить, що оскаржуваним рішенням були вирішенні питання, які стосуються її прав та інтересів, а тому за законом вона має право на його оскарження (т.1, а.с.118-120).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.01.2019 поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 1, а.с.134,135).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2019 справу призначено до апеляційного розгляду (т. 1, а.с.140).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.06.2019 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1, а.с. 213-216).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01.06.2020 поновлено провадження у справі (т. 2, а.с. 61, 62).

У судовому засіданні позивача ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , було замінено на його правонаступника ОСОБА_1 .

У судовому засіданні представник скаржника підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні при вирішенні питання поклалася на розсуд суду.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 та ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, є у спільній частковій власності.

Крім того, як встановлено ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Отже, виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦК України, спір щодо виділу частки із будинку, встановлення порядку користування ним і земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт нерухомості, право власності на який належить кільком особам, може існувати саме між цими особами.

Згідно з рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 11.04.2013 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 визнано право власності на 6/50 частин будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

При цьому, задовольняючи позов до Бучанської міської ради Київської області та встановлюючи порядок користування будинком і земельною ділянкою суд першої інстанції виходив з того, що частка позивачів в жилій будинку становить 6/50 частин, а отже вони мають право на виділ своєї частки в натурі.

Разом з тим, згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на день ухвалення оскаржуваного рішення співвласниками будинку АДРЕСА_3 , окрім ОСОБА_6 , були: на 19/50 частин будинку - ОСОБА_2 , яка успадкувала цю частину будинку за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 ; на Ѕ частину будинку - ОСОБА_8 , яка придбала її на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2006 року.

Отже, вказаний будинок чи його частина Бучанській міській раді Київської області на праві власності на належав, а відтак будь-якого спору, за вирішенням якого позивачі звернулися до суду, між ними не має.

Крім того, як вбачається з матеріалів, доданих до апеляційної скарги, особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_6 та прийняла спадщину після смерті останньої шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном.

Водночас, на підставі оскаржуваного рішення ОСОБА_7 та ОСОБА_5 зареєстрували своє право власності на 6/50 частин будинку АДРЕСА_3 , власником яким була померла ОСОБА_6 .

Таким чином, оскаржуваним рішенням також вирішено питання права та обов`язки ОСОБА_2 , пов`язані з реалізацією своїх спадкових прав щодо спірного майна.

У відповідності з вимогами частин 1, 3, 4 статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.

За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).

Пунктом 4 частини 3 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Отже, ухвалене судом рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Більш того, враховуючи, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, з огляду на положення ч. 3 ст. 370 ЦПК України також підлягає скасуванню й ухвала Апеляційного суду Київської області від 09.02.2015 року, якою було залишено без змін рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 370, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 09 лютого 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 (правонаступник - ОСОБА_1 ), ОСОБА_5 до Бучанської міської ради Київської області про виділення часток будинку - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 26 червня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Немировська