Єдиний унікальний номер 741/1653/19
Провадження № 2/741/284/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 26 травня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 18 лютого 2010 року виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області на його ім`я було видано свідоцтво про право власності на нерухоме, а саме нежитлову будівлю АДРЕСА_1 . Зазначена нежитлова будівля являє собою свинарник з навісом та котельнею та зареєстрована за ним у комунальному підприємстві «Носівське бюро технічної інвентаризації». Восени 2019 року він (позивач) вирішив розпорядитися цією нежитловою будівлею та виявив втрату правовстановлюючого документа.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на нежитлову будівлю свинарник з навісом та котельнею, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У судове засідання позивач та його представник адвокат Семенок В.І. не з`явилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивача.

21 травня 2020 року до суду надійшла заява позивача, суть якої зводиться до того, що при подачі позовної заяви ним не була вказана ще одна обставина, яка унеможливлює відновлення його права власності на належну йому нежитлову будівлю свинарник з навісом та котельнею в позасудовому порядку, а саме те, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно була допущена помилка у зазначенні його по батькові. З цією ж помилкою були внесені відомості і до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Він (позивач) звертався до відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації свого речового права у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, але отримав відмову.

У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги та не заперечує проти розгляду справи у їх відсутності.

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для його відкладення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 2010 року виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Носівського району Чернігівської області на підставі рішення виконкому № 30 від 17 вересня 2019 року ім`я позивача було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого позивач став власником нежитлової будівлі свинарника, розташованої в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 7).

З довідки комунального підприємства «Носівське бюро технічної інвентаризації» Носівської міської ради № 228 від 17 жовтня 2019 року (а.с. 6) вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року нежитлова будівля свинарник, яка розташована в АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У судовому засіданні встановлено, що позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися належним йому нежитловим приміщенням у зв`язку із тим, що оригінал правовстановлюючого документа було втрачено, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Таким чином, у випадку втрати, пошкодження або зіпсування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою адміністрацією, державного акту на право власності на земельну ділянку, за видачею свідоцтва на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа, необхідно звертатись саме до державного реєстратора.

У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до відділу адміністративно-дозвільних процедур виконавчого комітету Ніжинської міської ради Чернігівської області з метою проведення державної реєстрації права власності на належне йому нежитлове приміщення свинарник, реєстрацію якого було проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою свідоцтва про право власності на нерухоме майно, але отримав відмову в зв`язку із тим, що реєстрація права власності на цей об`єкт нерухомості раніше була проведена за « ОСОБА_1 », що підтверджується матеріалами справи (а.с. 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що на нежитлову будівлю свинарник, яка розташована в АДРЕСА_1 , виготовлена технічна документація (а.с. 23-30).

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на нежитлову будівлю свинарник з навісом та котельнею, яка розташована в АДРЕСА_1 , але у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа та допущеною у ньому помилкою не може розпоряджатися ним, а тому приходить до висновку, що це майнове право позивача підлягає судовому захисту, а позов задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 319, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на нежитлову будівлю свинарник з навісом та котельнею, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв