ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 367/7676/16

провадження № 61-43818 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Державна іпотечна установа,

відповідачі - ОСОБА_1 , приватне підприємство «Фірма «Базальт», реєстраційна служба Ірпінського міського управління юстиції,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державної іпотечної установи на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2018 року у складі судді Оладько С. І., постанову Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року у складі колегії суддів Суханової Є. М., Мережко М. В., Лівінського С. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 вересня 2015 року Державна іпотечна установа звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , приватного підприємства «Фірма «Базальт», реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції та з урахуванням уточнених позовних вимог просила:

- встановити нікчемність договору купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2013 року № 49/01, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Фірма «Базальт»;

- застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме скасувати рішення реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 14706856 від 25 липня 2014 року, на підставі якого внесено запис про право власності: 6462115 щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_7 , скасувати свідоцтво про право власності індексний номер: 24753746, видане 25 липня 2014 року реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області;

- зобов`язати відділ державної реєстрації виконавчого комітету Ірпінської міської ради внести запис про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 , за номером запису про право власності: 6462115.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що договір купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2013 року № 49/01, укладений між ПП «Фірма «Базальт» та ОСОБА_1 , є нікчемним, оскільки такі майнові права у травні 2013 року були передані ПП «Фірма «Базальт» в іпотеку Державній іпотечній установі у забезпечення виконання зобов`язань ПАТ «Банк Камбіо» по кредитному договору № 26/3.

Зазначене вище свідоцтво про право власності № 24753746 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний № 14706856 підлягають скасуванню, оскільки вчинені внаслідок нікчемного правочину.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2018 року в задоволенні позову Державній іпотечній установі до ОСОБА_1 , ПП «Фірма «Базальт», реєстраційної служби Ірпінського міського управління юстиції про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що, заявляючи вимоги про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу майнових прав № 49/01 від 16 грудня 2013 року та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, позивач не зазначає закон, яким встановлена його недійсність.

Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру є оспорюваним договором відповідно до статей 203, 215 ЦК України, однак вказані вимоги позивачем не заявлені, а відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишено без задоволення, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У вересні 2018 року Державна іпотечна установа подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним, тобто недійсність договору купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2013 року № 49/01 встановлена законом, посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2011 року у справі № 6-2513св10.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Відзив/заперечення на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 травня 2013 року Державна іпотечна установа та ПАТ «Банк Камбіо» уклали кредитний договір №26/3, відповідно до якого банк як позичальник отримав у позивача кредит у сумі 19 000 000 грн.

24 травня 2013 року в забезпечення виконання ПАТ «Банк Камбіо» зобов`язань за кредитним договором Державна іпотечна установа та ПП «Фірма «Базальт» уклали договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно № 26/3.1-3, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М.

24 травня 2013 року приватним нотаріусом Гамаль І. М. було зареєстровано іпотеку, номер запису 1056593. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 508314 предметом іпотеки є майнові права на нерухоме майно - складову та невід`ємну частину об`єкту нерухомого майна - незавершеного будівництва житлового будинку (1-ї секції житлового будинку з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями), який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яка виражена у вигляді квартир та нежитлових приміщень, а саме: квартири АДРЕСА_9, АДРЕСА_10, АДРЕСА_11, АДРЕСА_12, АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_16, АДРЕСА_17, АДРЕСА_18, АДРЕСА_19, АДРЕСА_20, АДРЕСА_21, АДРЕСА_22, АДРЕСА_23, АДРЕСА_24, АДРЕСА_25, АДРЕСА_26, АДРЕСА_27, АДРЕСА_28, АДРЕСА_29, АДРЕСА_30, АДРЕСА_31, АДРЕСА_32, АДРЕСА_33, АДРЕСА_34, АДРЕСА_35, АДРЕСА_36, АДРЕСА_37, АДРЕСА_38, АДРЕСА_39, АДРЕСА_40, АДРЕСА_41, АДРЕСА_42, АДРЕСА_43, АДРЕСА_44, АДРЕСА_45, АДРЕСА_46, АДРЕСА_47, АДРЕСА_48, АДРЕСА_49, АДРЕСА_50, АДРЕСА_51, АДРЕСА_52, АДРЕСА_53, АДРЕСА_54, АДРЕСА_55; нежитлові приміщення: офісні приміщення загальною площею 155,32 м2.

Складовою частиною предмету іпотеки за вказаним договором є майнові права на квартиру АДРЕСА_7 загальною площею 44,43 м2, житловою площею 19 м2, яка розташована на 9 поверсі, оціночною вартістю 336 085 грн.

Пунктом 1.6 договору іпотеки встановлено, що іпотекодавець не має права без письмової згоди іпотекодержателя розпоряджатись будь-яким чином предметом іпотеки або його частиною.

Згідно пункту 3.3 договору іпотеки іпотекодавець має право володіти майновими правами протягом строку дії цього договору.

Пунктом 6.5 договору іпотеки визначено, що у відповідності із статтею 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» за повідомленням іпотекодержателя накладається заборона на відчуження предмета іпотеки.

Підпунктом 3.4.2 договору встановлений обов`язок іпотекодавця не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди іпотекодержателя.

Рішенням виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Київської області від 13 листопада 2013 року №169 присвоєно адресний номер житловому будинку загальною площею 4658,72 м2 (1 черга будівництва, секція №1), що розташований на земельний ділянці площею 0,7010 га згідно договору оренди землі по АДРЕСА_3 , нової адреси: АДРЕСА_3 .

16 грудня 2013 року ПП «Фірма «Базальт» та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу майнових прав № 49/01, відповідно до якого ОСОБА_1 були продані майнові права на однокімнатну квартиру за умовним АДРЕСА_1 що розташована на 9 поверсі, є невід`ємною складовою частиною об`єкта АДРЕСА_3 , загальною площею 44,1 м2, житловою площею 18,9 м2.

19 грудня 2013 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_8 черга будівництва, будинок 1, секція 1) був зданий в експлуатацію.

20 червня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 уклали договір іпотечного кредиту № 008/2-2014/980, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 170 000 грн на придбання квартири АДРЕСА_7 , та договір застави № 008/2-2014/980/1, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у заставу майнові права на квартиру АДРЕСА_7 .

25 липня 2014 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25 липня 2014 року реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 14706856.

27 серпня 2014 року ПАТ «Банк Камбіо» та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 передав у іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , зареєстрований 27 серпня 2014 року приватним нотаріусом Макаровою О. П.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких вони мають ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що: «згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору згоди на передачу в оренду предмета іпотеки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (частина 1, пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України). За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір оренди № 7 від 31 січня 2015 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України - нікчемним».

У зв`язку з вищенаведеним висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що спірний правочин - оспорюваний, є необґрунтованими, а з огляду на те, що суд першої інстанції у судовому засіданні встановив, що Державна іпотечна установа не надавала згоди іпотекодавцю як на відчуження майнових прав третім особам, так і на реєстрацію права власності на квартиру, то колегія суддів дійшла висновку, що договір купівлі-продажу майнових прав від 16 грудня 2013 року № 49/01 є нікчемним на підставі статті 12 Закону України, та відповідно до положень статті 215 ЦК України.

Суд першої інстанції, дійшовши неправильного висновку про відсутність підстав уважати договір купівлі-продажу майнових прав № 49/01 нікчемним, у зв`язку з цим відмовив у задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, при цьому не встановив обставин справи, які мають значення для розгляду таких позовних вимог та правильного вирішення спору. Апеляційний суд указані порушення не усунув, обставин, які мають значення для вирішення спору, не встановив.

Суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановити такі обставини, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ураховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 06 серпня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук