ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4836/20 Справа № 191/1616/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2020 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору DNXRRX10970021 від 14.07.2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 4 741,94 грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника, разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис у заяві.

У порушення умов договору, відповідач зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку із чим має заборгованість станом на 29.03.2013 року у сумі 45 743,10 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 4 030,78 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 392,30 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 479,53 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 37 186,06 грн; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн; штрафу (процентна складова) 2 154,43 грн.

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 743,10 грн та судові витрати.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2020 року у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку позовної давності станом на час звернення до суд 16.04.2013 року, не прийняв до належної уваги, що у кредитному договорі кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлений 14.07.2010 року.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав:

Судом встановлено, що 14.07.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом підписання заяви, яка разом із запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір (а.с.7-27).

Відповідно до зазначеного договору, ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 строковий кредит в сумі 4 741,94 грн, на строк 24 місяці з 14.07.2008 року по 14.07.2010 року включно, на придбання товару.

Погашення заборгованості визначено здійснювати в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця.

Визначено, що максимальний розмір вимоги, яка забезпечується предметом застави, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , складає 8 097,60 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 станом на 29.03.2013 року має заборгованість за вищевказаним договором від 14.07.2008 року у сумі 45 743,10 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом 4 030,78 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом 392,30 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом 1 479,53 грн; пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 37 186,06 грн; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн; штрафу (процентна складова) 2 154,43 грн.

З кредитного договору вбачається, що сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту до 14.07.2010 року та строки виконання зобов`язань з щомісячним погашенням платежів щомісяця з 20 по 25 число кожного місяця.

Таким чином, позичальник зобов`язана була здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачено виконання зобов`язання боржником частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 13 травня 2009 року.

У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідача 16 квітня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені позову.

Встановивши вищезазначені обставини, керуючись положеннями ст.ст. 252-258, 261, 267, 509, 526, 530, 610, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви; що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми процентів, пені, штрафів відповідно до умов Кредитного договору, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені обставини не були підставою для відмови у задоволенні позову.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення не правильно тлумачив та застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в оскаржуваному рішенні відсутні жодні посилання суду на вказану позицію ВС.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пропуском строку позовної давності станом на час звернення до суд 16.04.2013 року, не прийняв до належної уваги, що у кредитному договорі кінцевий строк повернення кредитних коштів встановлений 14.07.2010 року, а позивач до суду звернувся 16.04.2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України.

Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі графіку погашення заборгованості право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення кінцевого строку здійснення платежу у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку останнього платежу згідно з графіком, як на це посилається позивач.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволенні позову внаслідок пропуску строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем (а.с.114).

Передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова