ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/1376/19 Номер провадження 22-ц/814/1105/20Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Сідько Світланою Іванівною на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року ( ухвалене суддею Загнійко А.В., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про визнання договорів оренди припиненими,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сідько С.І. звернулася до суду з позовом до ТзОВ «Агрофірма «Маяк» про визнання припиненими договорів оренди земельної ділянки №129 і №363 від 31.03.2004 року, укладених між ОСОБА_1 та ТзОВ «Агрофірма «Маяк» (далі ТОВ «Агрофірма «Маяк»), щодо земельних ділянок площею 5,24 га й 5,47 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, зареєстровані 26.12.2007 року Котелевським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», та їх припинення. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 31.03.2004 року ОСОБА_1 укладено два договори оренди земельних ділянок з відповідачем, строк дії яких встановлено 15 років. Вказувала, що 28.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до орендаря про припинення договірних відносин починаючи з 31.03.2019 року, у зв`язку з закінченням строку на який укладено договір та висловив своє бажання не продовжувати дію договору на новий строк, однак відповідачем не була повернута земельна ділянка, а тільки надана відповідь (лист №66 від 24.04.2018 року), що реєстрація договору оренди відбулася 26.12.2007 року, а тому строк дії договору спливає в 2022 році. Враховуючи, що ТОВ «Агрофірма «Маяк» не надала відповідь по суті звернення, земельна ділянка не була повернена позивачу, тому ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою з метою недопущення орендарем поновлення договору оренди землі, або продовження орендарем використання земельної ділянки після збору урожаю 2019 року.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Маяк» про визнання припиненими договорів оренди земельної ділянки №129 і №363 від 31.03.2004 року та їх припинення - відмовлено повністю.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Сідько Світланою Іванівною, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, прохав рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору, а набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором. Вказує, що судом безпідставно не враховано висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 грудня 2013 року №6-127цс13, від 19 лютого 2014 року №6-162ц13, від 18 січня 2017 року №532/129/16-ц, від 07 червня 2017 року №634/769/15-ц, а також норми ч.1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» із змінами, внесеними на підстав Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-ІХ від 05.12.2019 року, згідно якої, «дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права», оскільки вказані зміни набрали чинності лише 16.01.2020 року. Вважає, що в результаті зловживання відповідачем права на реєстрацію договору оренди, та безпідставним зволіканням з його реєстрацією лише в 2007 році, орендар штучно продовжив договір оренди терміном на 3 роки, чим порушив Конституційні права власника земельної ділянки на вільне використання, управління та володіння своєю власністю, і вказані обставини не заперечуються відповідачем. Посилається на те, що позовні вимоги є доведеними належними і допустимими доказами, що дає законні підстави для задоволення позовних вимог.

Від відповідача ТзОВ «Агрофірма «Маяк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції, прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. На момент розгляду справи був присутній представник апелянта, інші особи будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №238930, що виданий 28.12.2004 року Котелевською районною державною адміністрацією Полтавської області, і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №47, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 10,71 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0332 (а.с. 15).

31.03.2004 року орендодавець - ОСОБА_1 , та орендар - ТОВ «Агрофірма «Маяк»», в особі директора Корост Тетяни Михайлівни, яка діє на підставі Статуту товариства, уклали договори оренди земельної ділянки №129 й №363 (надалі - договори), згідно з умовами договорів орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельні ділянки загальною площею 10,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великорублівської сільської ради, площею 5,24 га (зокрема ріллі 5,24 га) та площею 5,47 га (зокрема ріллі 5,47 га); відповідно до п. 1.3 договорів, договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років, починаючи з дати його реєстрації (а.с. 18, 19).

Договори зареєстровані у Котелевському районному відділі Полтавської філії центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 26.12.2007 року за №61 та №63 (а.с. 18 на звороті, 19 на звороті, 81).

Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.06.2018 року №НВ-018 земельна ділянка площею 10,7101 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великорублівської сільської ради Котелевського району Полтавської області, кадастровий номер :00:001:0332, належить ОСОБА_1 на підставі державного акта серії ПЛ №238930 від 28.12.2004 року, відомості про оренду: орендар - ТОВ «Агрофірма «Маяк»; площа земельної ділянки, переданої в оренду 10,7101 га; орган, що здійснив державну реєстрацію речового права - Котелевський районний відділ Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК»; дата державної реєстрації 26.12.2007 року; строк дії речового права - 15 років (а.с. 12-14).

Згідно з листом від 28.03.2018 року, ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Агрофірма «Маяк» про припинення договорів оренди землі, у зв`язку з закінченням терміну, на який укладено договір (а.с. 16).

ТОВ «Агрофірма «Маяк» надало відповідь позивачу (лист №66 від 24.04.2018 року), що відповідно до п. 1.3 договору, термін його дії складає 15 років, починаючи з дати його реєстрації. Реєстрація договору оренди відбулася 26.12.2007 року, а тому строк дії договору спливає в 2022 році (а.с. 17).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що реєстрація договорів оренди відбулася 26.12.2007 року, згідно з Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 року №2073, де в п. 2 зазначено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок, тому строк дії договору спливає 26.12.2022 року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в цілому за результатами розгляду справи, після дослідження і оцінки обставин по справі, наданих сторонами доказів, прийшов до правильного висновку.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов`язань сторін, порядок страхування об`єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об`єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід`ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об`єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»,в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років ст.ст.18,19 Закону України «Про оренду землі».

За змістом ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Отже, строк дії договору землі починається після набрання ним чинності, тобто з моменту його державної реєстрації.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, який у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховується іншими судами при застосуванні таких норм права.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до вказаних правовідносин нормич.1 ст. 19 ЗУ «Про оренду землі» із змінами, внесеними на підстав Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-ІХ від 05.12.2019 року є необґрунтованими, оскільки вказані зміни набрали чинності лише 16.01.2020 року.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого апеляційну скаргу подано його представником - адвокатом Сідько Світланою Іванівною - залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 30 червня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська _______________ В.П. Пікуль