Постанова

Іменем України

18 червня 2020 року

м. Київ

справа № 565/1565/15-ц

провадження № 61-15863св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року у складі судді Незнамової І. М. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Боймиструк С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») та просила: визнати дії відповідача порушенням права приватної власності, визнати порушення права споживача; внести зміни до депозитних договорів №№ 016- 17520-241213, 015-17520-241213, 014-17520-241213, 002-17520-241213, 005-17518-030913, 001-17518-030913, 002-17518-030913, 003-17518-030913, 005-17518-110713, 007-17518-030913, 004-17507-260713, 003-17507-260713, 006-17519-291013, 005-17519-291013, а саме до пункту 1.4, виклавши його у наступній редакції: «процентна ставка з 17 липня 2014 року на суму вкладу становить облікову ставку НБУ відповідно до частини першої статті 1061 ЦК України»; пункт 1.3 доповнити реченням «строк залучення вкладу подовжується до повного повернення коштів банком вкладнику»; стягнути з відповідача проценти за користування чужими коштами, 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України в сумі 16,75 доларів США та 1 277,67 євро; стягнути пеню за невиконання платежів у розмірі 23,27 доларів США та 1835,99 євро.; стягнути витрати, понесені нею для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) в сумі 12 638, 84 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідно до умов зазначених вище договорів строкових банківських вкладів в іноземній валюті вона розмістила, а банк прийняв грошові суми вкладів на визначених у договорах умовах. Після закінчення строку дії депозитних договорів ПАТ «Дельта Банк» у порушення їх умов не повернув кошти, розміщені на депозитних рахунках, та нараховані відсотки, не надав відповідь про причину неповернення коштів. Порушення банком умов договорів шляхом невиконання зобов`язань ОСОБА_1 вважає істотними та такими, що дають підставу для їх зміни. Посилаючись на пункт 2 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач здійснила розрахунок пені за прострочення платежу за платіжними дорученнями № 1 та № 2, на загальну суму 46 228,44 грн.

Оскільки вона проживає у місті Кузнецовськ Рівненської області і змушена була неодноразово відвідувати відділення ПАТ «Дельта Банк» у місті Рівне для часткового отримання своїх коштів, зазнала реальних витрат на проїзд та відрядні витрати на загальну суму 12 638,84 грн.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не відновлює порушене право, не припиняє правопорушення та не запобігає правопорушенню. Судами не встановлено наявність обставин, які б дали суду підстави для внесення змін в спірні договори. Оскільки щодо ПАТ «Дельта Банк» розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення з нього коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги зазначала, що у відповідача виникли грошові зобов`язання до введення тимчасової адміністрації, тому суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на її користь процентів за користування чужими коштами, 3% річних та пені.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з Кузнецовського міського суду Рівненської області.

19 лютого 2019 року справа № 565/1565/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IXустановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено ряд договорів банківського вкладу (депозиту): № 005-17519-291013 від 29 жовтня 2013 року строком до 03 листопада 2014 року, за умовами якого сума вкладу складає 200 євро, процентна ставка 9,5% річних; № 003-17507-260713 від 26 липня 2013 року строком до 22 квітня 2014 року, сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10% річних; № 006-17519-291013 від 29 жовтня 2013 року строком до 03 листопада 2014 року, сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10,5% річних; № 004-17507-260713 від 26 липня 2013 року строком до 31 липня 2014 року, сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10,5% річних; № 005-17518-110713 від 11 липня 2013 року строком до 07 квітня 2014 року, сума вкладу 200 євро, процентна ставка 8,75% річних.

Відповідно до пункту 1.10 договорів вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки, відкритий в установі банку.

Після закінчення строку дії договорів банківського вкладу ПАТ «Дельта Банк» не повернуло ОСОБА_1 вклади та нараховані відсотки у зв`язку із запровадженням у банку тимчасової адміністрації.

Згідно із положеннями статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої, другої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, закон пов`язує можливість зміни чи розірвання договору одночасно з наявністю істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин, з яких сторони виходили, укладаючи договір.

Застосування статті 652 ЦК України є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Відповідно до статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини справи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про внесення змін до договорів банківського вкладу (депозиту) з огляду на те, що умовами цих договорів не передбачено право однієї із сторін без згоди іншої сторони вносити зміни до договору.

Встановивши відсутність волевиявлення відповідача на внесення змін до договорів щодо строку їх дії та розміру процентів, суди дійшли правильного висновку про неможливість внесення цих змін лише за ініціативою ОСОБА_1

Постановою Правління Національного банку України № 150 від 02 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та з 03 березня 2015 року розпочата процедура виведення банку з ринку.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб цього ж дня прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15, від 12 квітня 2017 року у справі № 6- 350цс17, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) не знайшла підстав, запровадження тимчасової адміністрації банку та початок його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи викладене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на її користь відсотків за користування коштами, 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, пені за невиконання зобов`язань, а також витрат, понесених позивачем на відновлення своїх порушених прав.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, і стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2016 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук