Ухвала

15 червня 2020 року

м. Київ

справа № 201/8494/15-ц

провадження № 61-8803cк20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму внеску у розмірі 1 000 доларів США, суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року у розмірі 48,44 доларів США, суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском після закінчення дії договору з 09 вересня 2014 року по 30 липня 2015 року у розмірі 104,33 доларів США, суму трьох відсотків річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та після його закінчення за період з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 53,92 доларів США, суму інфляційних втрат за період з 12 лютого 2014 року по 30 жовтня 2015 року у розмірі 739 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року касаційну скаргу ПАТ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Постановою Верховного Суду від 25 вересня 2019 року касаційні скарги АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 задоволено частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Оскарженою постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 1 000,00 дол. США, проценти за період з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року включно в розмірі 5,70 дол. США та 3% річних за період з 08 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року в розмірі 24,33 дол. США, а всього 1 030 дол. США 03 цента. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

10 червня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року. ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить скасувати частково або змінити постанову суду апеляційної інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у справі № 201/8494/15-ц становить 1 945,69 дол. США та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 201/8494/15-ц є малозначною у силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков