Справа № 495/771/20
Номер провадження 4-с/495/22/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Славич Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича щодо відмови в винесенні постанови про скасування арешту всього рухомого та нерухомого майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича щодо відмови в винесенні постанови про скасування арешту всього рухомого та нерухомого майна боржника.

Свою скаргу скаржник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що на момент відкриття виконавчого провадження станом на 04.12.2019 року та на момент винесення постанови про арешт майна боржника 09.12.2019 року у боржника ОСОБА_1 не існувала заборгованість, а була переплата по аліментам.

24.01.2020 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Царенко О.О. звернувся до начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича з заявою, згідно якої просив скасувати арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, однак 31.01.2020 року отримав відповідь, згідно якої йому було повідомлено, що ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено вичерпні підстави для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. Враховуючи вищезазначене, представник скаржника ОСОБА_1 просить визнати дії начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича неправомірними, зобов`язати начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича винести постанову, якою скасувати арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_1 накладений постановою старшого державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тирнового Максима Вікторовича від 09.12.2019 року. Стягнути витрати, пов`язані з розглядом справи на користь держави з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, проте адвокат Царенко О.О., який діє в його інтересах, надав заяву, згідно якої просить розглянути скаргу у його відсутність, задовольнити її у повному обсязі.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, проте надала заяву, згідно якої не заперечувала проти зняття арешту з майна боржника, проте заперечувала проти встановлення факту щодо відсутності заборгованості по аліментам, просила розглянути справу в її відсутність.

Адвокат Олійник Р.В., який діє в інтересах стягувача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, згідно якої вказав на те, що скаржником ОСОБА_1 приховуються доходи, з яких підлягають стягуванню аліментні зобов`язання.

Представник Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заперечення, згідно яких просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки державним виконавцем не був порушений порядок накладення арешту згідно чинного законодавства, а також на накладенні арешту на майно боржника наполягала стягувач ОСОБА_2 .

Згідно частин 1,2 ст. 450 ЦПК України, скарга на дії державного виконавця розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши доводи скаржника, додані до скарги документи та заперечення сторін, приходить до наступних висновків.

На виконанні у Білгород-Дністровському міськрайонномй відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження АСВП №60781540 з виконання виконавчого листа №495/2702/19-ц, виданого 28.11.2019 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менш 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 23.03.2019 року до повноліття.

Постановою державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 04.12.2019 року ОСОБА_4 було відкрито виконавче провадження.

06.12.2019 року державним виконавцем Тирновим М.В. було складено розрахунок заборгованості, згідно з яким борг ОСОБА_1 станом на 30.11.2019 року складає 14365,00 грн.

06.12.2019 року старшим державним виконавцем Тирновим М.В. було внесено відомості про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

Постановою державного виконавця Тирнова М.В. від 09.12.2019 року було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 згідно заяви стягувача ОСОБА_2

Постановою державного виконавця Тирнова М.В. від 13.01.2020 року було скасованого заходи примусового виконання через те, що станом на 13.01.2020 року заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 було погашено у повному обсязі.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 13.01.2020 року, заборгованість по аліментах боржника ОСОБА_1 станом на 31.12.2019 року відсутня, переплата складає 1842,75 грн.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Обов`язковість рішень суду полягає у тому, що вони не можуть бути скасовані або змінені будь-якими адміністративними або державними органами, громадськими організаціями тощо та їх посадовими чи службовими особами; ці органи та особи не можуть винести іншого рішення у цій судовій справі; ці органи та особи не можуть приймати актів, що суперечать рішенню суду, виходячи із припущення про його неправильність; жоден орган, крім суду вищої інстанції, не може скасувати рішення суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, чітко визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Виходячи із змісту ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких основних засад як верховенство права, обов`язковість виконання рішень, законність, диспозитивність, справедливість, неупередженість, об`єктивність, гласність та відкритість, розумність строків виконавчого провадження, співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно ч. 1 до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 6, 7 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно зі ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У відповідності до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тирнового Максима Вікторовича про арешт майна боржника від 09.12.2019 року суд визнає правомірною, оскільки вона відповідає зазначеним вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст. 82 цього Кодексу

Будь-яких доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця суду скаржником надано не було.

Отже обставини, наведені в обґрунтування скарги, а саме те, що постанова про накладення арешту на майно боржника від 09.12.2019 року винесена старшим державним виконавцем Тирновим М.В. є неправомірною, суд вважає необґрунтованими, оскільки судове рішення на даний час залишається невиконаним, виконавчий лист видано на стягнення аліментів на утримання дитини та на дату винесення оскаржуваної постанови заборгованість боржника складала 14365,00 грн.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення,що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії начальника Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчук Сергія Георгійовича щодо відмови в винесенні постанови про скасування арешту всього рухомого та нерухомого майна боржника- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя