Справа № 182/1279/20
Провадження № 2/0182/1413/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.07.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на наступні обставини.

Їй на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 083-НД/083-Н від 06 жовтня 1998 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір був зареєстрований в Нікопольському філіалі Придніпровської товарної біржі. За умовами п.1 договору, продавець продав, а покупець придбав житловий будинок з надвірними будівлями, житловою площею 49,9 кв.м., та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі міни нерухомого майна № 083-НД/083-Н від 06 жовтня 1998 року було зазначено, що, на підставі ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року, зазначений договір зареєстрований в Нікопольському філіалі Придніпровської товарної біржі та не підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, вона вважає, що на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 083-НД/083-Н від 06 жовтня 1998 року, вона набула право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями, яке було зареєстровано в КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації " та записано в реєстрову книгу № 5, номер запису № 85. 21 грудня 2019 року вона звернулася до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради з заявою про проведення державної реєстрації права власності на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, 24 грудня 2019 року державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Нікопольської міської ради Кузнецова М.О своїм рішенням № 50439913 відмовила їй у державній реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 083-НД/083-н, виданий 06 жовтня 1998 року Нікопольським філіалам Придніпровської біржі, нотаріально не посвідчений, а тому, на думку реєстратора, не може бути підставою для внесення даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майна. При цьому, позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на ст.1-5 ЗУ «Про товарну біржу» у редакції, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 жовтня 1998 року, яким передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, вважає, що вона правомірно набула право власності на вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями. 14 травня 2019 року нею був виготовлений новий технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в якому зазначено, що власником є вона. Також її право власності на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями підтверджується довідкою КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації" № 181 від 01 травня 2019 року. Після укладення вказаного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06 жовтня 1998 року, вона відкрито користувалась та володіла вказаним житловим будинком у повному обсязі. Крім того, їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП НК 007910 належить земельна ділянка, площею 0,136 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку. Таким чином, враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,7 кв.м., житловою площею 59,3 кв.м.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.47).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 травня 2020 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_2 , який є продавцем спірного житлового будинку (а.с.62-63).

Як вбачається з матеріалів справи, співвідповідач ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву не скористався. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого його місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.69).

Представник відповідача - виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - Пометій М.І. 28 квітня 2020 року подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити за відсутності представника (а.с.52).

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 01 липня 2020 року, не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.70).

Суд, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі на підставі ст.ст.1216-1218,1220-1223, 1225, 1261,1268-1270 ЦК України.

Як встановлено судом, 06.10.1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 083-НД/083-Н, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований в Нікопольському філіалі Придніпровської товарної біржі (а.с.5). Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14 травня 2019 року було виготовлено на ім`я ОСОБА_1 (а.с.6-11). Рішенням від 21 грудня 2019 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Кузнецовою М.О. було відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 083-НД/083-н, виданий 06 жовтня 1998 року Нікопольським філіалом Придніпровської біржі, нотаріально не посвідчений, а тому, у відповідності до вимог чинного законодавства, не може бути підставою для внесення даних до державного реєстру речових прав на нерухоме майна (а.с.12). Окрім цього, відповідно до довідки № 181 від 14 травня 2019 року, виданої КП "Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації", право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 31 грудня 2012 року зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 1998 року за реєстраційним № 083-нд/083-н, посвідченого Нікопольським філіалом Придніпровської товарної біржі (а.с.13).

Згідно зі ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

На виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (1963 року), договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований в КП „НМБТІ" та відповідні відомості про нового власника ОСОБА_1 були внесені в технічний паспорт на житловий будинок (а.с.14).

За змістом ст.ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі", не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Реєстрація КП „НМБТІ" за ОСОБА_1 права власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 1998 року не суперечило чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за N31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за N 1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Оскільки покупець ОСОБА_1 повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатила за придбане майно визначену договором суму, договір, у відповідності з вимогами ч.2 ст.227 ЦК УРСР, був зареєстрований в КП „НМБТІ"; у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, ОСОБА_1 , на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 ЗУ "Про власність", набула право власності на спірний житловий будинок і правомірно володіє ним з дня придбання.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області та ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 102,7 кв.м., житловою площею - 59,3 кв.м.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал