Справа № 490/136/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про визнання незаконним та скасування наказу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив визнати наказ АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" №155-ВК від 06.12.2019 про дострокове розірвання контракту від 01.08.2019 року №222, укладений з директором ДП "Миколаївський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" ОСОБА_1 та звільнення ОСОБА_1 з посади директора за невиконання умов контракту (п. 8 ст. 36 КЗпП України) з наступного дня після дати закінчення тимчасової непрацездатності, та скасувати його.

Ухвалою від 22.01.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.04.2020 року на адресу суду від адвоката позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про закриття провадження у справі внаслідок задоволення позовних вимог відповідачем після пред`явлення позову, оскільки 17.03.2020 року відповідачем винесено наказ №59-ВК, яким скасовано наказ №153-ВК від 06.12.2019 року. Окрім того, адвокат позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просила стягнути з АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" судові витрати, відповідно до попереднього розрахунку, у розмірі 6340,40 грн. на користь позивача - ОСОБА_1 .

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Підстав неприйняття відмови позивача від позову судом не встановлено.

Наслідки відмови від позову, передбачені ст. 206, ч. 2 ст. 256 ЦПК України, позивачу відомі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю в зв`язку з відмовою позивача від позову.

Що стосується вимог адвоката позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 щодо стягнення з АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" судових витрат, відповідно до попереднього розрахунку, у розмірі 6340,40 грн., слід вказати наступне.

Позивачем надано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, згідно якого загальна сума витрат становить 6340,40 грн., з яких: судовий збір за подання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики - 840,40 грн., вартість складання позовної заяви про стягнення боргу за договором позики - 2500,00 грн., орієнтовна кількість судових засідань за позовом про стягнення боргу за договором позики вартістю 1000 грн./засідання - 3 засідання (3000,00 грн.).

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 року у справі № 690/54/18 вказав, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова).

Вказані висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі за №404/7619/18 (провадження №61-17654св19), від 12.06.2019 року у справі за №643/13728/16-ц (провадження №61-436св18), від 02.12.2019 року у справі за №712/13400/17 (провадження №61-46176св18) та узгоджуються із висновками що викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі за №826/1216/16.

На підтвердження витрат на правову допомогу адвоката Щербакової А.О. надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №52 від 09.01.2020 року на суму 2500,00 грн. та ордер про надання правничої допомоги від 10.01.2020 року.

Однак, позивачем не надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) та акт про прийняття адвокатських послуг із наведенням конкретних видів правничої допомоги (виконаних робіт).

Окрім того, позивачем пред`явлено позов про визнання незаконним та скасування наказу, а не про стягнення боргу за договором позики, як це зазначено в попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог адвоката позивача про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги.

Що стосується вимог щодо стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн., слід вказати наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час звернення до суду було сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. згідно квитанції №24377 від 13.01.2020 року.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються вказаним Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір" , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Статтею 7 Закону України «Про судовий збір» закріплюється виключний перелік підстав для повернення судового збору, а саме, сплачена сума судового збору повертається в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі ніж встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням); закриття провадження у справі.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, за такого, йому слід повернути надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, п.4 ч.1 ст.255, ч. 2 ст. 256, ст.258, ст.260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" про визнання незаконним та скасування наказу - закрити.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір, сплачений на рахунок 4006, отримувач УК у м. Миколаєві/Центральний р-н, код отримувача 37992781, МФО отримувача 899998, в сумі 840,80 грн. згідно квитанції №24377 від 13.01.2020 року.

У стягненні з АТ "ДАК "Автомобільні дороги України" на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Н.П. Черенкова