Справа № 569/4088/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

учасники справи:

позивач - заступник кервіника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідачі - Рівненська міська рада, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення, -

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури Горковенко М. в інтересах держави звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Рівненської міської ради №5900 від 06.10.2015 "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 "; визнати недійсним договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлового приміщення) площею 37,4 кв.м., що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 147 318 грн., укладений 26.01.2016 між Управління комунальною власність виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 повернути у комунальну власність Управлінню комунальної власності Рінвенського міськвиконкому нежитлове приміщення площею 37,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 147 318 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі; судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури Рівненської області.

20 травня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Власик В.Я. подала клопотання, в якому просила постановити ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом заступника прокурора Рівненської місцевої прокуратури інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення Рівненської міської ради № 5900 від 06.120.2015 р., визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення. Вказує, що за загальним правилом, спори щодо приватизації комунального майна належать до господарської юрисдикції. Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом з підстав порушення відповідачами передбаченого Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" порядку приватизації майна, що є комунальною власністю. Відтак, враховуючи характер спірних відносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред"явлення позову, у тому числі, до фізичної особи, яка не є суб"єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору та у даному випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні представник прокуратури заперечила проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Власик В.Я. подала заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність та розглянути клопотання про закриття провадження у справі.

Представники Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Рівненської міської ради в судовому засіданні підтримали думку представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Власик В.Я..

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних,земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частина друга статті четвертої ГПК України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, необхідно виходити з положень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб"єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб"єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

За змістом пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов"язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, для визначення юрисдикції цього спору слід керуватися критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб"єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Спори, що виникають між юридичними особами та органами державної влади при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Згідно з частиною 4 статті 3 Закону України "Про приватизацію державного майна" відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" перебачено, що спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського Суду України у п.3.1, 3.2 своєї постанови від 24жовтня 2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема за наявності у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом. Господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб"єктами господарської діяльності, а також спори, пов"язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин.

Таким чином, враховуючи наведене, за загальним правилом, спори щодо приватизації комунального майна належать до господарської юрисдикції.

При визначенні підсудності даної справи слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Так, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Рівненської міської ради №5900 від 06.10.2015 "Про приватизацію нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 "; визнати недійсним договір купівлі-продажу індивідуально визначеного майна (нежитлового приміщення) площею 37,4 кв.м., що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 147 318 грн., укладений 26.01.2016 між Управління комунальною власність виконавчого комітету Рівненської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 ; ОСОБА_1 повернути у комунальну власність Управлінню комунальної власності Рінвенського міськвиконкому нежитлове приміщення площею 37,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 147 318 грн. шляхом підписання акту приймання-передачі; судові витрати стягнути з відповідачів на користь прокуратури Рівненської області.

Таким чином, враховуючи характер спірних відносин, які виникли між сторонами з приводу порушення відповідачами передбаченого Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств" порядку приватизації майна, що є комунальною власністю, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а пред"явлення позову до фізичної особи, яка не є суб"єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №125/703/16 ц.

У відповідності до вимог ч.1 п.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заперечення представника прокуратури щодо несвоєчасності подання вказаного клоптання суд відхиляє, так як по суті даний спір не розглядався, судом лише були розглянуті клопотання учасників процесу і оголошувалися перерви у зв"язку із неявкою учасників процесу, їх клопотаннями про відкладення судового засідання, тому вважати його таким, що подано до суду із пропуском строку не має.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв"язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Тому, враховуючи підстави закриття провадження у справі, позивач має право звернутись до суду з клопотання про повернення сплаченої суми судового збору.

Керуючись ст.ст.255,260,353 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави до Рівненської міської ради, Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним договору купівлі-продажу комунального майна та його повернення - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 30 червня 2020 року.

Суддя -