КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа 752/103421/16-ц

провадження № 22-ц/824/6247/2020

25 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суду складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г.М.,

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

за участю секретаря Примушка О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватні нотаріуси Київського міського нотаріального округу Некрилов Костянтин Юрійович та ОСОБА_4 , Дев`ята київська державна нотаріальна контора про визнання договорів дарування, купівлі-продажу квартири недійсними, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - адвоката Герасимової Тетяни Ігорівни на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року в складі судді Плахотнюк К. Г.,

встановив:

05.07.2016 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 травня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К.Ю., зареєстрований в реєстрі за №4266.

Зазначив, що відповідно до змісту вказаного договору, вказана квартира належить продавцю ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого 20 грудня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. за реєстровим номером 4321 та зареєстрованого 24 травня 2016 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Дарувальниками за вказаним договором виступили ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 червня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. повідомила, що вона вказаний договір дарування квартири не складала, не посвідчувала і не реєструвала, про що також поставила до відома керівника Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Зазначив, що згідно заповіту від 10 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., він є спадкоємцем ОСОБА_9 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Оскільки на час укладення договору купівлі- продажу квартири від 24 травня 2016 року, він мав право на спірну квартиру згідно заповіту від 10 травня 2016 року, з урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та не могла підписати договір дарування квартири 20 грудня 2003 року, просив визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 24 травня 2016 року недійсним.

11.10.2016 ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог. Просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. за реєстровим номером 4321, зареєстрований 24 травня 2016 в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

08.11.2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 , посвідчений 10 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. Посилався на ті підстави, що вказаний заповіт ОСОБА_9 не підписувала, її підпис на ньому є підробленим.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 20 грудня 2003 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. за реєстровим №4321, що зареєстрований 24.05.2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна: 00. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 -адвокат Герасимова Т. І., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року в частині визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 20 грудня 2003 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просить відшкодувати витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 826,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, встановивши факт смерті ОСОБА_8 , який ніким не оспорювався та не потребував додаткового встановлення, оскільки в матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть ОСОБА_8 . З огляду на час смерті останньої, договору, який позивач просить визнати в судовому порядку недійсним, взагалі не існує. За таких обставин оскаржуваний договір дарування є недійсним в силу закону, тобто нікчемним. Визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3156/17. Суд першої інстанції не врахував, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту свого цивільного права та інтересу.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_8 її частку квартири АДРЕСА_1 успадкувала ОСОБА_7 та стала одноосібним власником спірної квартири, однак юридичного оформлення спадкування не відбулось. Після смерті останньої ОСОБА_9 звернулась з заявою про прийняття спадщини, при цьому також юридично не оформила право власності. При цьому судом не досліджено та не встановлено причин не оформлення права власності у встановленому законом порядку.

Правом відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Іскоростенський Д. А. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Дев`ята київська державна нотаріальна контора просить слухати справу у відсутність свого представника.

Повторне клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Герсимової Т. І. про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі, без надання відповідних доказів на підтвердження вказаної обставини, колегія суддів визнала необґрунтованим, а неявку останньої - неявкою без поважної причини.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 1993 року квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в рівних долях. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а. с. 20 т.1).

Судом встановлено, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13 т.1); ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14 т.1).

Відповідно до копії спадкової справи №1220 до майна померлої ОСОБА_7 , спадкове майно складається з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 , Ѕ частину якої ОСОБА_7 фактично прийняла після смерті своєї дочки ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49 т.4).

08.11.2007 ОСОБА_9 звернулась до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті рідної сестри ОСОБА_7 , що мешкала по день смерті за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 36 т. 4).

Судом також встановлено, що 10.05.2016 ОСОБА_9 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В., відповідно до якого заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 (а.с. 12 т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 90 років, про що 13 травня 2016 року складено відповідний актовий запис №7620 (а.с.15 т.1).

Слідчим управлінням ГУ Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001622 від 13.10.2016 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_9 (а.с.112 т.1).

Як пояснив позивач в судовому засіданні, він тривалий час здійснював догляд за своєю тіткою ОСОБА_9 , яку за три дні до смерті забрали в лікарню внаслідок погіршення стану здоров`я, де вона і померла. Повідомлення про факт вбивства здійснено ОСОБА_3 безпідставно.

Відповідно до повідомлення Дев`ятої київської державної нотаріальної контори від 15.06.2016, вих.№2746/02-14, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа №426/2016 після смерті ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16 т.1).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №426/2016 до майна померлої ОСОБА_9 , з заявами про прийняття спадщини 08.06.2016 звернувся ОСОБА_1 , 02.09.2016 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - ОСОБА_6 (а.с. 1, 18, 35 т.2).

Відповідно до повідомлення Дев`ятої київської державної нотаріальної контори від 07.12.2016, вих.№5681/02-14, спадкове майно складається з 17/25 частин будинку, що знаходиться в АДРЕСА_4 , що належали померлій ОСОБА_9 особисто, та з квартири, що знаходиться в АДРЕСА_3 , яку померла ОСОБА_9 фактично прийняла після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї рідної сестри ОСОБА_7 та юридично не оформила своїх спадкових прав (а.с. 37 т.2).

З матеріалів копії спадкової справи №426/2016, відкритої 08.06.2016 після смерті ОСОБА_9 встановлено, що остання містить копію договору дарування квартири від 20 рудня 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 безоплатно передали в дар, а ОСОБА_2 , який мешкає в АДРЕСА_5 , прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчено Зубар Н. В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №4321 (а.с. 25-26 т.3).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24 травня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Некриловим К. Ю., ОСОБА_2 (продавець) зобов`язується передати у власність, а ОСОБА_3 (покупець) зобов`язується прийняти у власність і оплатити квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Квартира належить продавцю на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. 20 грудня 2003 року за реєстровим №4321, зареєстрований 24 травня 2016 року в електронному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна :00 (а.с. 10 -11 т.1).

Відповідно до письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. від 31.05.2018, 20 грудня 2000 року договір дарування квартири АДРЕСА_1 нею не посвідчувався; громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 до неї не звертались; 20 грудня 2000 року на спеціальному бланку нотаріальних дій ВАР №197030 нею було посвідчено договір купівлі-продажу іншої квартири за реєстровим №4359 за участю шести осіб; в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій №4321 17.12.2000 зазначено про засвідчення копії документа. Остання просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Некриловим К. Ю. за реєстровим №4321, оскільки він ґрунтується на неіснуючому договорі (а.с. 201 т. 3).

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним договору дарування квартири від 20 грудня 2003 року, укладеного між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував пояснення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зубар Н. В. про те, що договір дарування вказаної квартири нею не посвідчувався, а також ту обставину, що ОСОБА_8 не могла брати участь в його укладенні, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а дані про її особу на момент укладення цього договору було посвідчено паспортом, яким остання не документувалася. Крім цього, згідно довідки Київського БТІ від 09.06.2016, квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір дарування квартири було укладено без волевиявлення та внутрішньої волі ОСОБА_8 , на підставі якого було здійснено подальше відчуження спірного нерухомого майна, що є достатньою підставами для визнання вказаного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору ( ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами ( ч. 2 ст.207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Судом встановлено, що договір дарування квартири від 20 грудня 2003 року був зареєстрований та слугував підставою для посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 та здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такий правочин може бути визнаний судом недійсним з підстав, визначених ст. 203, 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту є безпідставними, оскільки, встановивши, що спірний правочин був зареєстрований, проте одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим, тому наявні підстави для визнання його недійсним згідно з положеннями статей 203, 215 ЦК України у зв`язку з відсутністю волевиявлення власника квартири, який помер до дати його вчинення.

Висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 916/3156/17 про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, не може бути застосований при вирішенні даної справи, оскільки правовідносини у цій справі, та у справі, яку розглянув Верховний Суд, не є подібними.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, що бути предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог підлягає залишенню без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні решти позовних вимог та зустрічного позову оскаржено не було, а тому воно у вказаній частині не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Герасимової Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт