КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 376/56/19
Головуючий у першій інстанції - Віговський С.І.
Номер провадження № 22-ц/824/3984/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до відповідачів, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 39 951 198,10 грн., а також стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на його користь 2 000 000,00 грн. боргу за договором позики, судові витрати по вказаній справі покласти на відповідачів у справі.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якої позивач передав на поворотній основі у борг ОСОБА_1 кошти в сумі 1 261 641,60 доларів США строком до 05 вересня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання 01 жовтня 2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого останній поручився за належне виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з договору позики від 15 грудня 2014 року та несе із боржником солідарну відповідальність за виконання зобов`язання про повернення коштів в межах суми боргу у розмірі 2000000,00 грн. Вказані правочини між ним та відповідачами укладені у письмовій формі.

ОСОБА_3 зазначав, що відповідач порушив умови договору позики та станом на день подання позову не здійснив жодного платежу, хоча позивач і звертався до відповідачів щодо необхідності сплати боргу та штрафу, однак такі вимоги залишились без відповіді, тому просив вирішити вказаний спір у судовому порядку.

В судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулось 14 лютого 2019 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Тарасюком С.М. було заявлено клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи для спростування доводів позивача щодо належності підпису ОСОБА_1 на договорі позики , а також щодо визначення часу складання даного правочину.

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року було призначено судову-почеркознавчу експертизу та за результатами проведення якої було надано висновки експертів від 03 вересня 2019 року та 05 вересня 2019 року.

При ознайомленні із вказаними висновками судових експертиз, представником позивача - адвокатом Гаєвським О.М., було зазначено, що проведені експертні дослідження не в повній мірі відповіли на поставлені на вирішення експертизи запитання, на деякі запитання поставленні судом у ухвалі, а відтак виникає необхідність у проведенні додаткової судової - почеркознавчої експертизи та дослідження додаткових матеріалів.

Для всебічного, об`єктивного та неупередженого вирішення спору, представник позивача - адвокат Гаєвський О.М. просив призначити додаткову комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу, проведення яких доручити Українському науково-дослідному інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України. Поставити на вирішення експертів наступні запитання: чи відповідає період часу проставлення підпису у документі - Договорі (безвідсоткової) позики б/н від 15 грудня 2014 року на 2 аркуші Договору у розділі 6 (шість) Договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» у 9 (дев`ятому) рядку правої колонки «ПОЗИЧАЛЬНИК» вказаному в Договорі (безвідсоткової) позики б/н періоду часу його укладення? ; чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі (безвідсоткової) позики б/н від 15 грудня 2014 року, який міститься у розділі 6 (шість) Договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» тією особою, від імені якої зазначений?

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2019 року клопотання представника позивача - адвоката Гаєвського О.М. задоволено та призначено у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, додаткову комплексну судово-почеркознавчу експертизу та судово-технічну експертизу. Поставлено на вирішення експертів наступні питання: чи відповідає період часу проставлення підпису у документі - Договорі (безвідсоткової) позики б/н від 15 грудня 2014 року на 2 аркуші Договору у розділі 6 (шість) Договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» у 9 (дев`ятому) рядку правої колонки «ПОЗИЧАЛЬНИК» вказаному в Договорі (безвідсоткової) позики б/н періоду часу його укладення? ; чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі (безвідсоткової) позики б/н від 15 грудня 2014 року, який міститься у розділі 6 (шість) Договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» тією особою, від імені якої зазначений?

Проведення експертизи доручено експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 . Надано в розпорядження експертів матеріали цивільної справи №376/56/19. Провадження у даній справі зупинено до отримання експертного висновку.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки вона прийнята з порушенням норм процесуального права (неповно встановлені обставини, що мають значення для справи) та перешкоджає подальшому розгляду справи, затягує строки розгляду.

Апелянт вказує, що оскаржувана ухвала суду не містить жодних обґрунтувань, які додаткові дослідження потрібно провести або які додаткові матеріали потрібно дослідити, що не були надані експертові під час проведення первинної експертизи; не містить мотивів проведення експертизи іншою експертною установою, а не Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз; не містить обґрунтування в якій частині висновків експертів є неповними або ж неясними.

Окрім зазначеного апелянт також вказує, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування чому висновок експертів, що міститься в матеріалах справи, є недостатнім доказом для встановлення обставин справи, та в цілому не наведено оцінки висновку експерта.

Апелянт зазначає, що судом порушено порядок призначення додаткової експертизи, а саме: не визнано наявний висновок експертів неповним або неясним, оскільки додаткова експертиза призначається після розгляду судом висновку первинної експертизи, коли з`ясується, що усунути неповноту або неясність висновку шляхом допиту експерта неможливо.

На адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - адвоката Гаєвського О.М., відповідно до якого останній не погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною, необґрунтованою, та такою, що підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Сквирського районного суду Київської області - такою, що має бути залишена без змін, з урахуванням наступного.

Позивач вказує, що вважає суперечливими та такими, що не відповідають дійсності твердження, викладені апелянтом стосовно повноти та обґрунтованості висновку експертів, оскільки сам же апелянт наголошує, що експертами не було надано відповіді на питання щодо того, чи відповідає період часу проставлення підпису у договорі періоду часу його укладення.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції було встановлено необхідність у проведенні додаткової комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи, з урахуванням необхідності встановлення обставин, що мають значення у справі та забезпечення реалізації завдань цивільного судочинства, адже поставлені перед експертами питання не були вирішені.

У відзиві наголошується, що поставлені на вирішення додаткової комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи питання сформульовані іншим чином, саме з метою забезпечення виконання завдань такої експертизи.

ОСОБА_3 та його представник вказують, що в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано достатність висновків експертів для встановлення обставин, що мають значення для вирішення спору, отже з урахуванням того, що висновками експертів не встановлено наявність або відсутність факту нездійснення підпису у договорі позики відповідачем ОСОБА_1 , що підлягало встановленню згідно з ухвалою від 14 лютого 2019 року та прямо стосується предмету доказування у справі, призначення судом додаткової комплексної експертизи є обґрунтованим та необхідним.

Позивач ОСОБА_3 посилається на частину 1 статті 113 ЦПК України, відповідно до якої проведення додаткової експертизи може доручатись тому самому або іншому експерту (експертам) на розсуд суду, що і було фактично зроблено за внутрішнім переконанням суду та не суперечить нормам процесуального права.

Позивач зазначає, що суд не зобов`язаний детально обґрунтовувати свої рішення про призначення додаткової комплексної експертизи, а тому доводи апелянта, викладені у скарзі, є безпідставними та просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2019 року - без змін.

На розгляд вказаної справи до суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Тарасюк С.М. не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин на час розгляду справи до суду не надходило, тому, суд врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність представника відповідача.

Представник позивача у справі ОСОБА_3 , адвокат Гаєвський О.М. при апеляційному розгляді справи заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін. Обґрунтовуючи свої заперечення, зазначив, що проведена у справі судово-почеркознавча експертиза №6532/6533/19-32 від 05 вересня 2019 року не дала відповіді на поставлене судом запитання, чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі (безвідсоткової) позики б/н від 15 грудня 2014 року, який міститься у розділі 6 (шість) Договору «РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН» у графі «ПОЗИЧАЛЬНИК» тією особою, від імені якої зазначений?, що свідчить про неповноту проведеного дослідження. Вирішення зазначеного питання, так як і іншого питання, постановленого судом в ухвалі про додаткову експертизу, суттєво вплине на повноту та об`єктивність розгляду вказаного спору, а тому вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача у справі Гаєвського О.М. , вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так із матеріалів справи вбачається, що у січні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості у розмірі 39 951 198,10 грн., а також стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на його користь 2 000 000,00 грн., судові витрати по вказаній справі покласти на відповідачів у справі.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що 15 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір безвідсоткової позики, відповідно до умов якої позивач передав на поворотній основі у борг ОСОБА_1 кошти в сумі 1 261 641,60 доларів США строком до 05 вересня 2018 року. Також з метою забезпечення виконання зобов`язання 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки б/н, відповідно до якого останній поручається за належне виконання всіх зобов`язань ОСОБА_1 , що виникли з договору позики від 15 грудня 2014 року та несе із боржником солідарну відповідальність за виконання зобов`язання про повернення коштів.

На підтвердження своїх вимог позивачем до суду подано Договір (безвідсоткової) позики від 15 грудня 2014 року, укладений між позивачем, як позикодавцем, та ОСОБА_1 , як позичальником (а.с. 14,15).

Згідно до умов п.1.1 Договору позикодавець в порядку і на умовах, визначених договором, надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 1261641,60 доларів США, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Пунктом 3.1 Договору сторонами визначений термін повернення позики до 05вересня 2018 року (а.с.14).

Зазначений договір скріплений підписами сторін : від імені позикодавця ОСОБА_3 , від імені позичальника ОСОБА_1 (розділ 6 Договору). (а.с.15).

Позивач вказував, що відповідно до пункту 4.1 договору ОСОБА_4 відповідає перед ОСОБА_3 за виконання зобов`язань ОСОБА_1 згідно договору у межах суми позики, що дорівнює 2 000 000,00 грн.

ОСОБА_3 зазначав, що відповідач порушив умови договору позики та станом на день подання позову не здійснив жодного платежу, хоча позивач і звертався до відповідачів щодо необхідності сплати боргу та штрафу, однак такі вимоги залишились без відповіді, тому просив вирішити вказаний спір у судовому порядку.

При розгляді справи від представника відповідача у справі ОСОБА_1 , адвоката Тарасюка С.М. до суду першої інстанції 14 лютого 2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що грошові кошти за вказаним договором позики від 15 грудня 2014 року позивачем відповідачу не передавалися. Крім того, заперечував факт підпису вказаного договору відповідачем, що тягне за собою наслідки недійсності вказаного договору для ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав про вільне волевиявлення учасників при укладенні договору позики, його та відповідача ОСОБА_1 ..

Згідно з частини першої та третьої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, наявність волевиявленя особи має бути обов`язковим, особа має бажати настання правових наслідків за укладеним договором, набувати права та обов`язки, що витікають з умов договору.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з частиною 1 статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Первинною є експертиза, коли об`єкт досліджується вперше.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

19 вересня 2019 року на адресу Сквирського районного суду Київської області надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи №6532/6533/19-32 від 05 вересня 2019 року.

При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Так, суд першої інстанції, в судовому засіданні, яке відбулося 18 грудня 2019 року даючи оцінку проведеній судово-почеркознавчій експертизі та вирішуючи клопотання представника позивача Гаєвського О.М. щодо призначення у справі додаткової експертизи прийшов до висновку про її неповноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним та ухвалою від 19 грудня 2019 року призначив у справі додаткову комплексну судово-почеркознавчу та судову -технічну експертизу , проведення якої доручив судовим експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 3 та 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

З врахуванням того, що висновок експерта не містить чіткої або ймовірної відповіді щодо належності чи неналежності підпису ОСОБА_1 на договорі позики суд першої інстанції обґрунтовано призначив додаткову експертизу.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, оскільки експертами КНДІСЕ при проведенні експертизи відповідно до ухвали Сквирського районного суду Київської області від 14 лютого 2019 року та наданні висновку судово-почеркознавчої експертизи №6532/6533/19-32 від 05 вересня 2019 року та висновку судово-технічної експертизи №6534/19-34 від 03 вересня 2019 року не надано відповідей на поставлені в ухвалі суду запитання, що стосуються предмету спору, що може призвести до неповноти та необ`єктивності розгляду справи та вирішення спору по суті предмета спору.

Ухвалюючи вказану постанову колегія суддів враховує правові позиції, викладені у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №387/266/17 від 10 травня 2018 року та у справі №395/603/18 від 17 липня 2019 року.

Відповідно до норм ч.1 ст. 113 ЦПК України суд, призначаючи додаткову експертизу має право доручити виконанні її іншому експертові. Тому доводи апелянта про неправомірність доручення проведення вказаної експертизи судовим експертам Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз є безпідставним.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Мотивований текст постанови складено 25 червня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв