Провадження № 22ц-824/4752/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Ковтун М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулась суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений 29 квітня 2005 року зі ОСОБА_3 , зареєстрованого Відділом РАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві.

Посилається на те, що від шлюбу сторони мають сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею, та з огляду на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різних життєвих поглядів, сторони з листопада 2017 року спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вона не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Зазначає, що шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них, через що змушена звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року позов задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 29 квітня 2005 року Відділом РАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві, стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 768, 40 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування усіх обставин справи.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуваним рішенням порушуються його права та інтереси як кредитора сторін, оскільки ним до Деснянського районного суду міста Києва було подано позов про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 боргу у солідарному порядку, однак ОСОБА_2 звернулася до суду із цим позовом про розірвання шлюбу уже після того, як заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 листопада 2016 року було стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь борг як із солідарних боржників, тобто, на його думку, ОСОБА_2 подала штучний позов про розірвання шлюбу з метою уникнення солідарної відповідальності перед ним як кредитором, крім того вказує, що місцевий суд всупереч вимогам Закону не з`ясував, з якого часу сторони не підтримують шлюбних стосунків, оскільки відсутність встановлення таких обставин судом дадуть можливість ОСОБА_2 в іншій справі вказувати на факт непроживання зі ОСОБА_3 на час його звернення до суду із позовом про стягнення з них боргу у солідарному порядку, через що вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним закрити апеляційне провадження у справі з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають наміру відновлювати сім`ю, через що суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (актовий запис №565) від якого у сторін є син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,8).

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги (а.с.31).

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, наполягає на порушенні оскаржуваним рішенням його прав та інтересів, оскільки, на його думку, ОСОБА_2 подала позов про розірвання шлюбу з метою уникнення від солідарної відповідальності за рішенням про стягнення з неї та ОСОБА_3 коштів на користь ОСОБА_1 .

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апелянтом не було надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження того, що оскаржуваним рішенням у розумінні положень ст. 352 ЦПК України було вирішено питання про права та інтереси ОСОБА_1 , а посилання апелянта на те, що встановлені в оскаржуваному рішення обставини можуть призвести до настання для нього негативних наслідків як для кредитора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спорі в іншій справі, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки вирішення спору, який виник на підставі позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо стягнення боргу за договором позики від 25 жовтня 2008 року, на думку колегії, не має нерозривного правового зв`язку із результатом вирішення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між сторонами.

Інші доводи, наведені в апеляційних скаргах, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки колегією суддів встановлено відсутність порушення оскаржуваним рішенням прав та інтересів апелянта.

Враховуючи викладене, оскільки оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, тому на підставі ст. 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 362, 374 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: