Справа № 357/6031/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2020 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранов А. Ю. , перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С ТА Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2020 року справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення до суду не є беззаперечним і повинно відбуватись за правилами визначеними процесуальним законом.

Вказана позовна заява підлягає поверненню позивачу, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частиною 10 ст. 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач (громадянин Федеративної Республіки Німеччина) проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в позовній заяві відсутні відомості згідно вимог ч. 10 ст. 28 ЦПК України.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

В позовній заяві вказано про відсутність спільних дітей, при цьому позивач не надала відомостей (доказів) на підтвердження обставин, що визначені ч. 2 ст. 28 ЦПК України, відповідно до яких справа може бути розглянута за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Слід зазначити, що порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитись розірвання шлюбу.

Так, згідно правил ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 вказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (стаття 16 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

В порушення вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не вказано відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Так, відповідно до ст. 106 СК України подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Умови розірвання шлюбу за рішенням суду викладені у ст. 109 СК України.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК України, та ін.

Отже, заходи досудового врегулювання спору, шляхом звернення зі спільною заявою про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС у порядку, передбаченому ст. 106 Сімейного кодексу України, у даному випадку є обов`язковими.

Звертаючись до суду, позивачем у позовній заяві не зазначено підстав розірвання шлюбу в судовому порядку, а також не зазначені відомості (докази), які перешкоджають розірванню шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору, у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне позовну заяву повернути позивачу.

Слід роз`яснити, що відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. 27, 28, 185, 260, 261 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя: А. Ю. Цуранов