КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/5264/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8016/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С., по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування запису про речові права та їх обтяження, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним номером 00, а саме запис про право власності № 32149638, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47515912 від 26 червня 2019 року, державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. (а.с. 2-14).

Одночасно з позовною заявою позивач подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним виконавцям, приватним виконавцям та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (а.с. 20-28).

В обґрунтування заяви зазначала, що їй на праві власності належало нерухоме майно: квартира загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Дубенко К.М. від 26 листопада 2010 року за реєстровим номером 2186, зареєстрованого в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 15 грудня 2010 року реєстраційний номер: 32165776, номер запису 164/33050 в книзі д.222-220, про що видано витяг про державну реєстрацію прав № 28369187.

Вказувала, що 02 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Клименко Д.Б. 02 червня 2016 року за реєстровим № 1203. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 02 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, на підставі якого ОСОБА_2 було передано в іпотеку ОСОБА_1 вищезазначену квартиру.

З інформаційної довідки від 21 січня 2020 року № 197053303 з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, було виявлено, що право власності на квартиру, яка перебувала в іпотеці, було перереєстровано 21 червня 2019 року за ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Мороз Д.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47515912 від 26 червня 2019 року, про що в реєстрі було здійснено запис про право власності № 32149638.

Пояснювала, що наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно незаконного запису про державну реєстрацію речових прав на її квартиру за відповідачем грубо порушує її права та законні інтереси, як власника квартири. Дії відповідача спрямовані на протиправне заволодіння майном, належним позивачу, з метою подальшої реалізації для отримання прибутку та повернення суми позики. А тому у випадку невжиття заходів забезпечення позову існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки спірна квартира може бути відчужена.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов шляхом заборони органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, але не обмежуючись Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міської, районної, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (а.с. 31-33).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив поштою апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу (а.с. 36-49).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами немайнового характеру і в разі їх задоволення рішення державного реєстратора вважатимуться протиправними та будуть скасовані, а також будуть скасовані записи про право власності з моменту набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є безпідставними, оскільки між сторонами немає спору, оскільки позивачка за нотаріально посвідченими заявами дала згоду на позасудову процедуру набуття іпотеко держателем прав на предмет іпотеки, за укладеним сторонами актом добровільно передала об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру і ключі від квартири відповідачу та надала згоду на перереєстрацію права власності за відповідачем на вищевказану квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , його представник - адвокат Дубовик О.В. підтримали апеляційну скаргу. Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Сколоздра В.Р. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - адвокату Сколоздрі В.Р., цього в суді апеляційної інстанції представник не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 122-124, 154-155).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольнивши заяву про забезпечення позову суд першої інстанції, виходив з того, що обґрунтованим є припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду з огляду на предмет і підстави заявленого позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що позивач визначила як немайновий заявлений нею позов, про що зазначила в позовній заяві, предметом заявленого позивачкою позову є скасування запису № 32149638 про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 2-14).

Отже, позов спрямований на захист прав позивачки як іпотекодавця, які покликані забезпечити виконання основного зобов`язання.

Постановивши оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не мотивував висновок, що невжиття саме таких вжитих районним судом заходів забезпечення позову (заборони вчинення реєстраційних дій) може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову про скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Інших позовних вимог, у т.ч. майнових, ОСОБА_2 виділені матеріали справи не містять.

Задовольнивши заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не врахував, що позивачкою заявлена вимога про скасування реєстраційного запису, визначена позивачкою як немайнова вимога, а тому доводи заявника, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову реєстраційний запис буде скасований і судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 658/2197/18, який з огляду на положення ст. 263 ЦПК України має бути врахований судом, оскільки підстав відступити від такого не вбачається.

Крім того, забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: квартири загальною площею 34,1 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, фактично частково збігається із заявленими позовними вимогами про скасування запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 26 червня 2019 року.

Доводи позивачки колегія суддів визнала неспроможними і відхилила, оскільки заходи забезпечення позову мають спрямовуватись на забезпечення реального виконання можливого рішення суду про задоволення позову і не можуть забезпечувати позасудові процедури виконання правочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала районного суду не може бути визнана законною і обґрунтованою, підлягає скасуванню із ухваленням постанови по суті заяви про забезпечення позову.

Інші доводи скарги не спростовують цих висновків, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 12 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування запису про речові права та їх обтяження.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30 червня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова