Ухвала

26 червня 2020 року

м. Київ

справа № 178/90/18

провадження № 61-6541ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статті 392 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, надано заявнику строк для усунення її недоліків, зокрема для зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, відповідно до вимог статей 389, 392 ЦПК України, надати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Ухвалою цього ж суду від 27 травня 2020 року клопотання та уточнену касаційну скаргу не підписані ОСОБА_1 , повернуто без розгляду заявнику та продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги, згідно ухвали від 27 квітня 2020 року.

У червні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27 квітня 2020 року про залишення касаційної скарги без руху, подала уточнену касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати постанову апеляційного суду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги особі, яка її подала, з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

За змістом вказаних статей ЦПК України в касаційній скарзі на рішення суду першої інстанції та/або постанову апеляційного суду, ухвалену за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, повинно бути наведене обґрунтування з посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права з обов`язковим зазначенням відповідного пункту частини другої статті 389 ЦПК України, як підстави касаційного оскарження.

В уточненій касаційній скарзі відсутні підстави касаційного оскарження, зазначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Посилання лише на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення випадків не є належним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження у розумінні цієї статті.

Отже, у встановлений судом строк та станом на 26 червня 2020року, вимоги ухвали Верховного Суду від 27 квітня 2020 року не виконані, а тому касаційну скаргу належить визнати неподаною та повернути заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна визнати неподаною та повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Русинчук