П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 серпня 2019 р. (у складі судді Данка В.Й.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у листопаді 2018 р.

Просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури, в сумі 600000 грн.

Обґрунтував тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 22.06.2016 р. у справі № 308/15126/13-к, який набрав законної сили та є чинним, його було визнано невинуватим у пред`явленому звинуваченні за ч.2 ст. 185 КК України та виправдано за вказаною статтею обвинувачення.

Тобто, порушення щодо нього кримінальної справи, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд і здійснення кримінального провадження було незаконним.

Унаслідок цих дій органів досудового розслідування він незаконно перебував під слідством і судом із 28.07.2011 р. до 15.05.2017 р., а всього 69 місяців і 17 днів, у зв`язку з чим йому завдано значної моральної шкоди.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.01.2019 р. на підставі клопотання ОСОБА_1 . Ужгородське районне відділення Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області замінено на належного відповідача Головне управління національної поліції в Закарпатській області (а.с.66-67).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 09.08.2019 р. позовзадоволено частково: стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 290005.50 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Указане судове рішення мотивоване тим, що позаяк ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством 69 місяців і 17 днів, то розмір відшкодування моральної шкоди складає 290005.50 грн. (мінімальна заробітна плата в сумі 4173 грн. * кількість місяців 69.5).

У апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.

Узагальнені та доречні доводи зводяться до такого:

-Суд невірно визначив джерело відшкодування шкоди та, як наслідок, помилково стягнув моральну шкоду з Казначейства;

-Розмір моральної шкоди є необґрунтованим і такий неправильно розрахований.

Письмового відзиву на скаргу не надходило.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сочка І.І., не визнав скарги як безпідставної і просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час і місце були повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення у частині вимог до Державної казначейської служби України скасуванню із ухваленням у цій частині нового рішення, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного застосування запобіжного заходу. Така шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства та прокуратури, оскільки наявний вирок Ужгородського міськрайонного суду від 22.02.2016 р., згідно з яким позивач виправданий за відсутністю у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст. 185 КК України і незаконність його перебування під слідством і судом встановлена цим вироком.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд виходив із розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи, тобто 4173 грн.

Колегія суддів погоджується із цим висновком через його відповідність обставинам справи, письмовим доказам і нормам матеріального права.

Так, згідно з положеннями ч.2, ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

Пункти 1, 3,9 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», на які покликається апелянт, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія вказаного Закону не поширюється.

У контексті наведеного доводи апеляційної скарги про необґрунтованість і неправильний обрахунок розміру моральної шкоди є безпідставним.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується із рішенням суду першої інстанції у частині стягнення шкоди саме з Державної казначейської служби України, що не допускається, оскільки змінює установлений законодавством порядок виплати відповідних коштів.

Позивач пред`явив матеріально-правові вимоги до Головного управління національної поліції в Закарпатській області та до Державної казначейської служби України, проте просив стягнути завдану моральну шкоду саме з останньої як суб`єкта цивільної відповідальності, що суперечить як суті спору (фактичним обставинам справи) з огляду на загальні засади цивільно-правової відповідальності осіб за завдану шкоду, так і нормам матеріального права.

Так, майнова та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави (ст. 56 Конституції України).

Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

У своєму останньому (за часом) правовому висновку Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі N 5023/10655/11 (провадження N 12-161гс18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі N 761/35803/16-ц (постанова N 14-316цс19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі N 688/2479/16-ц (провадження N 14-447цс19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі N 242/4741/16-ц (провадження N 14-515цс19) (пункт 44)).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

У спірних правовідносинах ефективним способом захисту порушеного права позивача є пред`явлення вимоги про відшкодування шкоди саме до держави Україна.

Згідно з положеннями ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції не звернув на це уваги та дійшов помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.4 ЦПК України оскаржене рішення підлягає скасуванню, а позову частині вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України відмові.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 09 серпня 2019 р. скасувати.

3.У позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування і прокуратури відмовити.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

5.Повне судове рішення складено 18 червня 2020 р.

Судді: