РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 561/817/19

Провадження № 22-ц/4815/635/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

учасники справи:
позивач Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року (ухвалене у складі судді Дідика А.В.) у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої втратою військового майна, -

в с т а н о в и в :

Тимчасово виконуючий обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , в інтересах військової частини, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної втратою військового майна, а саме: шолома кевларового 1 шт. ціною придбання 2 750,00 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу 50% та кратності 10 розміром 13 750,00 грн.; бронежилета Корсар 1-шт. за ціною придбання 6 600,00 грн. з урахуванням коефіцієнту зносу 50% та кратності 10 залишковою вартістю визначеною у розмірі 33 000,00 грн.; багнет-ножа до АКС-74 кількістю 1-шт., первинною початковою вартістю 70,69 грн. з урахуванням коефіцієнта зносу 54% із застосуванням кратності 10 залишкова вартість визначена у розмірі 381,40 грн. Таким чином загальний розмір втраченого відповідачем майна за даними позивача складає 47 131,40 грн.
Позовна заява мотивована тим, що до 29 січня 2017 року відповідач проходив військову службу за контрактом у в/ч польова пошта, де йому було видано під звіт по одній одиниці для тимчасового користування шолом кевларовий, багнет ніж до АКС-74 та бронежилет Корсар.
Після виконання службових обов`язків ОСОБА_1 вказане майно не повернув, що спричинило заподіяння державі шкоди у підвищеному розмірі 47 131,40 грн., та підтверджено проведеним службовим розслідуванням. За період служби у в/ч польова пошта № НОМЕР_2 з грошового забезпечення відповідача на відшкодування заподіяної державі шкоди фактично стягнуто 9 631,40 грн..
З 29 червня 2017 року в/ч польова пошта НОМЕР_3 змінила найменування на в/ч НОМЕР_1 .
20 березня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас.
Вважаючи, що на даний час відповідач не у повній мірі відшкодував заподіяну шкоду позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою у якій просить стягнути з ОСОБА_1 37 750,00 грн. з урахуванням суми стягнутої раніше з його грошового утримання.
Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої втратою військового майна задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 100 (сто) гривень 00 коп. суми заподіяної матеріальної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 05 (п`ять) грн. 12 коп. судових витрат по справі, що складаються з судового збору.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зменшення суми стягнення завданої шкоди до розміру кратному 2, що на його думку буде відповідати засадам справедливості та розумності.
Позовну вимогу щодо стягнення шкоди за втрату багнет ножа до АКС-74, у розмірі 381,40 грн., суд визнав безпідставною, оскільки книга грошових стягнень та нарахувань (Форма 35), у рядку р/в №4/1/1, містить відомості про стягнення з відповідача даної суми.
Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розглядаючи позовну заяву суд першої інстанції застосував положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-ІХ (набрав чинності 31 жовтня 2019 року), який зворотної сили у часі, немає, відтак, не може застосовуватись до спірних правовідносин, які виникли до набрання ним чинності.
Зазначає, що положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженої постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, яке було чинне на час притягнення відповідача до відповідальності, не передбачає права суду за власною волею зменшувати розмір матеріальної шкоди, яка підлягає до стягнення з винної особи. Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром (начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими в особистих корисливих цілях (абзац 4 пункту 16 розділу ІV Положення).
Просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове у відповідній частині, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 30 січня 2017 року згідно наказу ТВО командира в/ч польова пошта В4680 №20 від 30 січня 2017 року, ОСОБА_1 , який прибув із військової частини польова пошта НОМЕР_4 , зараховано до списків особового складу в/ч. польова пошта НОМЕР_3 та надано йому усі види забезпечення.

Наказом командира в/ч польова пошта НОМЕР_4 від 27 січня 2017 року №60 у н. п. Селидове за результатом службового розслідування по факту втрати військового майна старшим сержантом ОСОБА_1 було виявлено втрату у нього одного бронежилета "Корсар", одного шолома кевларового та багнет ножа до АКС-74, факт видачі яких підтверджено відповідними роздавальними відомостями.
Факт відсутності вказаних речей ОСОБА_1 пояснив тим, що залишив їх без нагляду в БМП-2, а коли повернувся за ними їх уже не було. При цьому не зміг пояснити чому з приводу даного факту не було повідомлено командування та не вирішив питання про пошук цього майна. Вбачаючи безвідповідальне ставлення до ввіреного відповідачеві майна було спричинено його безповоротну втрату.
Згідно розрахунків від 26 січня 2017 року, суми завданих державі збитків внаслідок втрати військового майна становлять: за багнет ніж до АКС-74 - 381,40 грн., при цьому його первинна початкова вартість становить 70,69 грн., сукупний коефіцієнт зносу 0,54 та з урахуванням кратності 10 залишкова вартість обрахована у 381,40 грн.; за шолом кевларовий 13 750,00 грн., при цьому ціна його придбання становить 2 750,00 грн., сукупний коефіцієнт зносу 50% та з урахуванням кратності 10 залишкова вартість обрахована у 13 750,00 грн.; за бронежилет "Корсар" 33 000,00 грн., при цьому ціна його придбання становить 6 600,00 грн., коефіцієнт зносу 50% та з урахуванням кратності 10 залишкова вартість обрахована у 33 000,00 грн. загальний розмір суми до стягнення визначено позивачем у 10-ти кратному розмірі, тобто 47131,40 грн..
Книга грошових стягнень та нарахувань (Форма 35) свідчить про стягнення у 2017 році з грошового утримання ОСОБА_1 заподіяної шкоди у розмірі 9 631,40 грн. При цьому у рядку р/в №4/1/1 зазначено суму 381,40 грн., що відповідає розміру шкоди за втрату багнет ножа до АКС-74.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача в частині відшкодування шкоди за втрату багнет ножа до АКС-74 є безпідставною.
Правові та організаційні засади відшкодування шкоди, внаслідок втрати військового майна встановлені Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (набрав чинності 31 жовтня 2019 року) (далі по тексту Закон).
Цей Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ № 880 від 02 листопада 1995 року, затверджено Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, згідно якого у десятикратному розмірі вартості відшкодовується нестача засобів бронезахисту, бронежилети усіх типів, шоломів захисних усіх типів, протиударних щитів усіх типів.
Разом з тим, як передбачено ч. 4 ст. 13 Закону сума стягнень завданої шкоди може бути зменшена судом залежно від обставин, за яких завдано шкоди, ступеня вини та матеріального стану винної особи (крім випадків завдання шкоди умисними злочинними чи вчиненими з особистих корисливих мотивів діяннями).
Таким чином, Закон передбачає можливість у виняткових випадках, з урахуванням матеріального стану винної особи, її сімейних обставин та інших обставин, які заслуговують на увагу, зменшити розмір суми, що підлягає стягненню.
Згідно статті 1166 ЦК України, якою встановлено загальні засади відповідальності за завдану майнову шкоду майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керуючись встановленими цивільним законодавством загальними засадами відповідальності за завдану майнову шкоду, положеннями Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" дійшов висновку про доцільність зменшення суми стягнення з відповідача завданої шкоди до розміру кратному 2, що на його думку буде відповідати засадам справедливості та розумності.
У поданій апеляційній скарзі позивач вважає, що суд першої інстанції неправомірно зменшив суму завданої шкоди до розміру кратному 2, оскільки розглядаючи позовну заяву застосував положення Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-ІХ (набрав чинності 31 жовтня 2019 року), який зворотної сили у часі, немає, відтак, не може застосовуватись до спірних правовідносин, які виникли до набрання ним чинності.
З такими твердженнями апелянта колегія суддів погодитися не може.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Водночас частина перша статті 58 Конституції України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
Враховуючи вищевказані положення Конституції України, колегія суддів вважає правомірним застосування до спірних правовідносин Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 3 жовтня 2019 року №160-ІХ, оскільки він містить положення, що пом`якшують відповідальність відповідача.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С.С. Шимків

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук