Провадження № 8/522/27/20
У Х В А Л А

24 червня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2017 року, залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16.11.2017 року та Постановою Верховного суду від 17.10.2019 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

До суду 27.04.2020 року надійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.03.2017 року за нововиявленими обставинами та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, а наказ ТОВ «Сандора» №375 від 07.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності скасувати.

Заява мотивована тим, що в основу рішення покладено обставини вказані в самому оскаржуваному наказі та пояснювальної записки керівника служби безпеки, матеріали перевірки ТОВ «Сандора» співробітників Служби безпеки судами не розглядалися. Нововиявленими обставинами є обставини встановлені вироком Роздільнянського районного суду Одеської області по справі №521/5218/17 від 17.07.2017 року, яким колишнього експедитора бюро логістики ТОВ «Сандора» ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України. У вказаному вироку детально викладено всі випадки та механізми привласнення ОСОБА_3 коштів підприємства, про які неодноразово повідомляла ОСОБА_1 . В протоколі допиту слідчого представник ОСОБА_3 показав, що саме останній здійснює функції контролю роботи співробітників, які здійснюють доставку товару покупцям у торгові точки, в той час, як за нездійснення контролю було притягнуто саме ОСОБА_1 . У вироку вказано про те, що факт привласнення коштів підприємства ОСОБА_3 здійснив саме після здійснення звірок, про що також повідомляла ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 30.04.2020 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 05.05.2020 року.

Розгляд справи у судовому засіданні 05.05.2020 року було відкладено з метою належного сповіщення відповідача, до 24.06.2020 року.

До суду 24.06.2020 року надійшов відзив ТОВ «Сандора» на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, за якими просять відмовити у задоволенні заяви та залишити рішення суду в силі.

Відзив мотивовано тим, що позивачка намагається скасувати повне об`єктивне та законе рішення, ввівши суд в оману. Позивач вказує, що про вирок Роздільнянського районного суду Одеської області вона дізналася 06.04.2020 року, втім у справі №522/23027/16-ц за клопотанням позивача витребувано судом (ухвалою від 28.02.2018 року) матеріали кримінального провадження №0003005 розпочатого 14.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України (обвинувачений ОСОБА_3 ). Тобто, ОСОБА_1 в лютому 2018 року вже було відомо про наявність даного кримінального провадження. Такі матеріали позивачка могла подати на стадії апеляційного провадження. Відтак, матеріали кримінального провадження та вирок Роздільнянського районного суду Одеської області можуть бути визнані лише як нові докази, а не нововиявлені обставини. Крім того, представник позивача ОСОБА_2 27.08.2019 року до Верховного Суду направлено додаткові пояснення до касаційної скарги на 4-й сторінці яких вказано: «Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року (справа №521/5218/17, номер провадження: 1-кп/511/139/17) ОСОБА_3 визнано винним у вчинені кримінального злочину, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України». Окрім цього, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області не містить жодного факту, яким спростовується відповідальність позивача за недотримання фінансовою службою Одеського філіалу касової дисципліни, а саме відсутність контролю по видачі та поверненню ПКО в касу підприємства до закінчення робочого дня, згідно Постанови 637 НБУ та посадової інструкції старшого бухгалтера, тобто позивача.

У судовому засіданні 24.06.2020 року ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги та просили задовольнити подану заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення заяви, вказавши, що обставини на які посилається заявник не є нововиявленими.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.03.2017 року за нововиявленими обставинами з огляду на наступне.

Згідно, ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Отже, за змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Відтак, вироком Роздільнянського районного суду Одеської області у справі №521/5218/17 від 19.07.2017 року визнано ОСОБА_3 винним у вчинені кримінального злочину, передбаченого ст.191 ч.1 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати певні посади, пов`язані з розпорядженням матеріальними цінностями на строк 1 рік 6 місяців. Дійсно, вищевказаним вироком встановлено механізм привласнення ОСОБА_3 коштів.

Втім, ОСОБА_1 вказує, що вона при розгляді справи судом вказувала, що ОСОБА_3 здійснював привласенення грошових коштів підприємства, втім електронне листування було визнано не належним доказом. Таким чином, факт привласнення коштів саме ОСОБА_3 не є нововиявленими доказом, є лише встановленим фактом у рішення суду, який має преюдиційне значення. Також варто відзначити, що ОСОБА_1 знала на момент ухвалення рішення про всі ці обставини, просто не могла надати докази, що їх підтверджують, що також виключає наявність нововиявленої обставини.

Згідно протоколу допиту представника потерпілого ОСОБА_5 від 05.09.2016 року, котрий є начальником бюро логістики ТОВ «Сандора» (на момент допиту), саме до його функціональних обов`язків входить контроль організації та контроль роботи працівників, які здійснюють доставку товару в торгові точки.

Як вказано у рішення суду від 07.03.2017 року, ОСОБА_1 було оголошено догану за скоєний дисциплінарний проступок, а саме невиконання своїх посадових обов`язків, недотримання норм діючого законодавства та внутрішніх розпоряджень компанії в сфері готівкового грошового обігу, що могло привести до використання виданих неконтрольованих прибутково-касових документів з метою розкрадання коштів компанії.

Виходячи з вищевикладеного можна дійти висновку, що ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності зовсім не через відсутність контролю організації та контролю роботи працівників, шо здійснюють доставку товару в торгові точки, який покладено було на ОСОБА_5 , а через відсутність контролю за дотриманням касової дисципліни. Таким чином, об`єкт контролю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відрізнялися, тому такі обставини не мають значення при вирішенні справи, рішення за результатом розгляду якої, переглядається.

Також суд враховую докази надані представником ТОВ «Санддора» щодо того, що ОСОБА_1 та її представник знали про вирок Роздільнянського районного суду Одеської області та відкрите кримінальне провадження раніше, ніж вказують в заяві.

Таким чином, всі посилання заявниці зводяться фактично до наявності в неї доказів, які вона не могла представити під час розгляду справи судом. Наявність нововиявленої обставини, яка могла бути підставою для скасування рішення суду, судом не встановлено.

Як вбачається із рішення ЄСПЛ у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia, заява № 69529/01) та рішення у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2, заява № 19960/04), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

У пункті 33 рішення у справі «Христов проти України» (заява № 24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі «Желтяков проти України», заява № 4994/04, пункт 43).

У рішенні у справі «Вієру проти Республіки Молдова» (Vieru v Republic of Moldova) Суд постановив, що рішення про перегляд остаточних рішень повинні відповідати відповідним законодавчим критеріям; і зловживання такою процедурою цілком може суперечити Конвенції. Завдання Суду полягає у визначенні того, чи застосовувалася ця процедура у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції, і таким чином забезпечувалося дотримання принципу правової визначеності. При цьому Суд повинен мати на увазі, що в першу чергу відповідальність національних судів полягає у тлумаченні положень національного законодавства (пункт 14, заява № 25763/10).

Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України», заява № 10640/05).

Отже, суд дійшов переконливого висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, підстави вказані в заяві не є нововиявленими обставинами та не впливають на вирішення справи судом першої інстанції інакшим чином, тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року за нововиявленими обставинами слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 268, 354, 429 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її підписання.

Повний текст ухвали суду складено 26.06.2020 року.

Суддя В.Я.Бондар