ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3103/20 Справа № 204/8454/19 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ "ПриватБанк", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Чечелівський відділ державної виконавчої служби м. Дніпра про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовною заявою позивачем до суду було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд зупинити виконавче провадження № 55799764 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованості в сумі 2999410 грн., відкрите державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Козлицькою О.М., на підставі виконавчого напису № 21103 від 16.11.2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Швець Р.О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 2999410 грн., на час розгляду судом першої інстанції даної цивільної справи. В обгрунтування своєї заяви позивач посилався на Лист державного виконавця Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Козлицькою О.М. від 18.02.2019 року № 324, яким було повідомлено боржника ОСОБА_1 про те, що реалізація нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , буде здійснюватися у загальному порядку. У зв`язку з цим, позивач вважає, що існують всі підстави вважати, що зазначене нежитлове приміщення, яке йому належить, може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, для вирішення питання по суті заяви, у зв`язку з передачею цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити заяву про забезпечення позову для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", ухвала про забезпечення позову повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В заяві про забезпечення позову заявник не навів належних доказів того, чому не забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також заявник не зазначив доказів, що існує реальна загроза невиконання рішення суду.

Безпідставними та необгрунтованими є посилання заявника на відчуження нежитлового приміщення, яке належить ОСОБА_1 , на користь третіх осіб в період розгляду справи, що може ускладнити виконання рішення суду, оскільки такі доводи грунтуються лише на припущеннях та не встановлює реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Отже, у відповідності із вищевикладеним, враховуючи зміст заяви, предмет позову, конкретні обставини по справі, та з урахуванням змісту зазначених норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року підлягає скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова