ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Слюсар Я.В.,

з участю: відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач)звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.11.2010 на підставі Заяви ОСОБА_1 , між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти на умовах визначених договором, а відповідач зобов`язалася повертати кошти та сплачувати проценти за його користуванням. Однак, відповідач порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним, в зв`язку чим станом на 03.03.2020 зобов`язана сплатити: заборгованість за тілом кредиту - 62498,61 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 13633,95 грн.; заборгованість за нарахованою пенею - 14255,13 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4519,38 грн., а всього у сумі 95407,07 грн.. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, до матеріалів позовної заяви додав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Суду пояснила, що дійсно вона у 2010 році отримала кредитну карту АТ КБ «ПриватБанк», на якій був встановлений спочатку кредитний ліміт 15000 грн., а потім 20000 грн.. За час користування кредитної карткою, у зв`язку із сімейними обставинами, вона спочатку зняла 18000 грн., а потім через деякий час ще 6000 грн., а всього не більше 25000 грн.. отримані кошти вона погашала частинами. Коли їй почали приходити смс з Банку, вона звернулася до відділення Банку для реструктуризації боргу, проте їй було відмовлено, з невідомих причин, більш того представником банку не надано жодних пояснень щодо нарахованих відсотків. Зазначила, що умови договору вона не підписувала. Кредит погашала до 2017 року. Окрім того, суду зазначила, що має всі квитанції про оплату кредиту. Вважає, що за час користування кредитними коштами вона заплатила Банку набагато більше ніж отримала. Між тим, зазначила, що з її пенсії Банк самостійно стягує кошти на погашення начебто заборгованості.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.11.2010 на підставі Заяви ОСОБА_1 , між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, який складається із заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 30-56).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ).

Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У заяві позичальника від 05.11.2010 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.11.2010, посилався на Умови та правил надання банківських послуг та Тарифи банку в ПриватБанку, які розміщенні на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила та Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, пені, неустойки, штрафів та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила та Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Також, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.07.2019 року в справі № 342/180/17 зауважено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на розрахунки заборгованості за договором б/н від 05.11.2010 та зазначає, що станом на 03.03.2020 відповідач зобов`язана сплатити: заборгованість за тілом кредиту - 62498,61 грн.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 - 13633,95 грн., заборгованість за нарахованою пенею - 14255,13 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4519,38 грн., а всього у сумі 95407,07 грн..

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, а саме Виписки за договором б/н станом на 06.03.2020 року, відповідачем ОСОБА_1 за весь зазначений позивачем у позові період було отримано коштів на загальну суму 179341,56 грн., з них 41063,96 грн. це сума коштів, які знімалися щомісячно на протязі з квітня 2016 року по серпень 2019 року під сумнівну «Покупку».

Як вбачається з Виписки, зазначені «Покупки» здійснювались кожного місяця 16 числа з картки № НОМЕР_1 , термін дії якої до 09/16, починаючи з квітня 2016 року по травень 2017 рік, а далі з картки № НОМЕР_2 , термін дії до 02/21, з червня 2017 року по серпень 2019 рік включно, на суму, яка кожного разу становила - 1001,56 грн., що ставить під сумнів, здійснення вказаних операцій саме відповідачкою ОСОБА_1 .

Більш того, як вбачається з даної Виписки, за весь період користування кредитом відповідачкою було сплачено 208335,45 грн., що значно перевищує суму отриманого кредиту, а саме: 208335,45 грн. (сума сплаченого кредиту) - 179341,56 (сума отриманого кредиту, з них 41063,96 грн. - сумнівні) = 28993,89 грн. / 70057.85 грн. (переплата за кредитом/переплата з врахуванням сумнівних покупок).

Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 13633,95 грн. заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи даної статті застосовуються в разі прострочення грошового зобов`язання відповідачем.

Оскільки, позивачем не доведено прострочення відповідачем грошового зобов`язання та не вказано період за який він вважає настало таке прострочення, а також враховуючи тещо, судом достовірно встановлено, що заборгованість за кредитним договором у ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, тому суд вважає, що підстав для стягнення трьох процентів річних по ст. 625 ЦК України немає.

Таким чином, суд приходить до висновку, що стороною позивача не обґрунтовано заявлені позовні вимоги до ОСОБА_1 , щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року в загальній сумі 95407,07 грн., оскільки як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, відповідачка в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначеністаттею 354 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 612, 625, 633-634, 1054, 1055 ЦК України, ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81,141, 187, 274, 278-279, 354-355 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Строк встановлений судом відповідно до Прикінцевих положень ЦПК України продовжується на час дії карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , МФО 305299, 49094, юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд 1 Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, тел. 8.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області 27 серпня 2003 року, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Осаулова Н.А.

Повний текст виготовлено 22.06.2020 р.