_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8734/20
Провадження № 2/947/2498/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Салтан Л.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ПАТ «Акціонерний банк «Південний» (65069, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1) про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про стягнення з ПАТ «Акціонерний банк «Південний» грошову суму у розмірі 112140 грн. 00 коп., посилаючись на те, що у нього в банку відкритий рахунок, з якого без його відома були стягнуті зазначені кошти.

Представник відповідача ПАТ «Акціонерний банк «Південний» надав до суду відзив на позову заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Також, представник відповідача зазначає, що був використаний особистий пароль від рахунку позивача, який знав тільки він, що позбавляє можливості банком проводити самостійно транзакції.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2017 року між сторонами банку було укладено заяву-договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу (ПК) № 1698364, відповідно до умов якого Заявником відкрито рахунок № НОМЕР_1 в валюті долари США.

Відповідно до Заяви про переоформлення платіжної картки від 25 лютого 2019 року Клієнту банка було переоформлено платіжну картку емітовану в рамках раніш укладеного Заяви-Договору у зв`язку з загублення карти (ПІН-коду).

В період з 11 листопада 2019 року по 12 листопада 2019 року на рахунку позивача було проведено операції щодо переказу грошових коштів.

Зазначені операції було проведено з використанням технології «FULL 3D Secure», тобто з підтвердженням операції за допомогою динамічного паролю, надісланого на телефонний номер, який закріплено за Клієнтом банку в інформаційних системах Банку.

Вищевказані грошові перекази неможливо було б здійснити без зазначення такої інформації: повного номеру карти; строку дії карти; динамічного паролю, який надходить в SMS-повідомленні від Банку.

12 листопада 2019 року з боку Клієнта банку до Банку надійшла Заява про переоформлення платіжної картки у зв`язку зі зміною тарифного пакету.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. При цьому, Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Згідно зі ст. 1066 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином, між Заявником та Клієнтом банку виникли спільні зобов`язання на підставі Заяви - Договору та ДКБОФО, за якими, зокрема Банк повинен був за розпорядженням Клієнта банку здійснювати перерахування грошових коштів з його рахунку відповідно до умов діючого законодавства України та укладеного договору.

Слід зазначити, що на дати здійснення (ініціювання) Клієнтом банку операцій з перерахування з його рахунку грошових коштів у сумі, що зазначена в позовній заяві, діяла редакція ДКБОФО від 11 листопада 2019 року.

Так, згідно ч. 1 «Визначення, Терміни, Скорочення» Розділу 1 «Загальні положення» ДКБОФО, ДЕРЖАТЕЛЬ ЕЛЕКТРОННОГО ПЛАТІЖНОГО ЗАСОБУ (ДЕРЖАТЕЛЬ/ДЕРЖАТЕЛЬ ПЛАТІЖНОЇ КАРТКИ) - фізична особа (Клієнт) або довірена особа Клієнта, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб (платіжну картку) для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в Банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу (платіжної картки).

Згідно з п. 6.26 ч. 6 «Правила використання та обслуговування платіжних карток» Розділу 2 «Спеціальні положення» ДКБОФО, вся відповідальність за операції, що здійснюються у мережі Інтернет, або за допомогою пошти/телефону, покладається на Держателя ПК. Банк рекомендує використовувати для подібних операцій спеціалізований банківський продукт Visa Virtuon - картку, яка може бути використана виключно для здійснення операцій за допомогою Інтернет. Вся інформація, що необхідна для здійснення розрахунків зазначена на ПК. Дана ПК не має магнітної смуги та ПІН-коду.

При цьому, реєстрація ПК в технології 3-D Secure здійснюється Банком автоматично на номер телефону, за яким підключена послуга Mobi-Card, або який вказаний в базі даних Клієнта. В разі відсутності номеру телефона Банк здійснює пре-реєстрацію ПК в технології 3-D Secure, за умов якої клієнту необхідно дізнатися Internet -PIN у Контакт-центрі Банку для завершення реєстрації. Банк не рекомендує клієнтам відмовлятися від використання технології 3-D Secure в цілях збереження коштів та попередження шахрайських операцій. В разі відмови Клієнта від використання технології 3-D Secure Банк не несе відповідальності за операції, проведені в мережі Інтернет по ПК Клієнта. Також активувати технологію 3-D Secure на своїй платіжній картці Держатель може у будь-якому банкоматі Акціонерного банку «Південний», ввівши за допомогою спеціального меню з клавіатури банкомату номер мобільного телефону, на який банк буде відправляти SMS-повідомлення зі згенерованими динамічними паролями. Для зміни зареєстрованого в технології 3-D Secure номеру телефону Держатель використовує відповідний розділ спеціального меню будь-якого банкомату Акціонерного банку «Південний», при цьому зміна номеру телефона відбудеться одразу після завершення відповідної операції у банкоматі, або може звернутись до Контакт-центру Банку, при цьому зміна номеру телефона відбудеться не раніше наступного операційного дня.

Для замовлення послуги/товару за допомогою мережі Інтернет Держатель картки вказує за потреби тип картки, номер картки, термін дії картки та останні три цифри надруковані на смузі для підпису картки поряд з номером (CVC2 або CVV2)(на картках Visa Virtuon - з лицевої сторони картки) у відповідні поля запиту. На сайтах, які підтримують Технологію 3-D Secure, необхідно додатково ввести в поле запиту динамічний пароль, згенерований та відправлений Банком у SMS повідомленні на ідентифікований Банком мобільний номер телефону Держателя платіжної картки.

Таким чином, Заявник попередив, а Клієнт банку погодився, що по-перше, вся відповідальність за використання платіжної картки через мережу Інтернет покладається саме на Клієнта банку, а по-друге, для здійснення будь-яких операцій через мережу Інтернет рекомендується використовувати окрему платіжну картку (Visa Virtuon).

Крім того, відповідно до статті 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу; електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ; мобільний платіжний інструмент - електронний платіжний засіб, реалізований в апаратно-програмному середовищі мобільного телефону або іншого бездротового пристрою користувача; платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором; платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система; та користувач платіжної системи (далі - користувач) - юридична або фізична особа, якій надається послуга платіжної системи щодо виконання переказу коштів учасником платіжної системи.

Відповідно до статті 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору.

Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; у разі відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі.

Відповідно до статті 21 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ініціювання переказу проводиться шляхом: 1) подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; 2) подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі; 3) подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; 4) використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі; 5) подання обтяжувачем чи отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; 6) надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання; 7) внесення готівкових коштів для подальшого переказу за допомогою платіжних пристроїв.

Відповідно до статті 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», для ініціювання переказу в межах України можуть застосовуватися електронні платіжні засоби як внутрішньодержавних, так і міжнародних платіжних систем у порядку, встановленому Національним банком України. Ініціювання переказу за допомогою електронних платіжних засобів має оформлюватися відповідними документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, що визначаються правилами платіжних систем.

Тобто, користувач електронного платіжного засобу (платіжної картки), в нашому випадку Клієнт банку, самостійно ініціював та здійснив перекази грошових коштів, використовуючи дані платіжної картки та власний номер мобільного телефону. В свою чергу, у Банку не було жодних підстав вважати, що здійснені платежі не ініційовані саме Клієнтом банку. Не проведення вищевказаних переказів було б порушенням з боку Банку вимог ст. 1066, 1068 ЦК України.

Аналіз статті 1073 ЦК України в розрізі виниклих спірних відносин вказує на відповідальність Заявника за «безпідставне списання грошових коштів з рахунку Клієнта банку». В той же час, як вже зазначалось, Клієнт банку самостійно ініціював спірні транзакції, кожну з них він підтвердив за допомогою динамічного паролю, який надходив в SMS-повідомленні від Банку на номер телефону, який самостійно було зазначено Клієнтом банку в Заяві - Договорі.

Аналіз п. 7, 8 Розділу VI. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705), вказує, що емітент повинен відновити залишок коштів користувача лише у разі «виявлення помилки». В той же час, Заявником при розгляді спірних транзакцій не було виявлено жодної помилки при здійсненні переказів. Всі перекази було ініційовано Клієнтом банку та всі перекази були підтверджені Клієнтом банку.

Клієнт банку в своєму позові (що також підтверджується доданим до позовної заяви адвокатським запитом № 30 від 13 грудня 2019 року) вказує, що нібито 21 листопада 2019 року невстановлена особа отримала дублікат його SIM-карти та за допомогою цього дублікату в подальшому вела переписку з Банком. Як цей факт впливає на здійснення Клієнтом банку переказів коштів в період з 11 листопада 2019 по 12 листопада 2019 року Заявнику не зрозуміло.

Крім того, відповідно до п. 3.1.2. ДКБОФО, Клієнт банку зобов`язаний, зокрема при укладанні Договору комплексного банківського обслуговування надати Банку свій (особистий) номер телефону, який буде використовуватись Клієнтом для проведення/підтвердження фінансових операцій Клієнта в системі «ПІВДЕННИЙ MYBANK», отримання паролів та SMS-повідомлень від Банку тощо. Протягом дії договору Клієнт має право змінювати номер телефону, що був зазначений Клієнтом, шляхом звернення до Банку із відповідною заявою у відділення Банку. При цьому, Клієнт беззаперечно погоджується з тим, що зміна номеру телефону здійснюється після проведення ідентифікації Клієнта. При цьому, Клієнт беззаперечно погоджується, що зміна номеру телефону здійснена в порядку визначеному цим пунктом Договору в будь-якому випадку вважається здійсненою Клієнтом і Клієнт несе всі ризики пов`язані зі зміною номеру телефону.

Тобто, саме Клієнт банку надав номер телефону Заявнику, що був його контактним та використовувався для підтвердження фінансових операцій. А в свою чергу, як свідчить відповідь ТОВ «лайфселл» від 08.01.2020 року р.№ 00001д (яка була надана разом з позовною заявою Клієнтом банку) - «ТОВ «лайфселл» звертає увагу, що зазначений у адвокатському запиті абонентський номер ( НОМЕР_2 ) обслуговувався, в зазначеній у запиті період, в мережі рухомого (мобільного) зв`язку lifecell на умовах передоплати та знеособлено (анонімно), без укладання договору про надання телекомунікаційних послуг в письмовій формі та без реєстрації абонента у оператора. У ТОВ «лайфселл» відсутня інформація про належність зазначеного номеру ОСОБА_1 у вказаний у адвокатському запиті період».

Відповідно до п. 4.1.7. ДКБОФО, Клієнт банку відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені в Банку, через банкомат, термінал самообслуговування, систему «ПІВДЕННИЙ MYBANK» з використанням передбачених цим Договором засобів його ідентифікації та автентифікації.

Надаючи Банку свій номер телефону, який обслуговувався анонімно в мережі мобільного зв`язку, саме Клієнт банку вважав це прийнятним для нього в якості засобу автентифікації та ідентифікації при здійсненні фінансових операцій.

На цей час відкрито кримінальне провадженні в рамках зазначеної події, проте до цього часу сторонами не надано до суду копії вироку суду.

Слід роз`яснити сторонам їхнє право на звернення до суду з заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, якщо такі будуть.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Приймаючи рішення Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Керуючись ст. 2, 4-6, 76-83, 141, 263-265, 274-279, 354-355 ЦПК України, ст. 509, 526, 1066, 1068, ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ПАТ «Акціонерний банк «Південний» (65069, м. Одеса, вул. Краснова, 6/1) про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 червня 2020 року.

Суддя Салтан Л. В.