Справа № 161/1666/20
Провадження № 2/161/1497/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 червня 2020 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

за участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що 10 листопада 2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено угоду щодо позики грошових коштів, за умовами якої відповідачу надано кошти на весілля в сумі 2 200,00 польських злотих, строком до 07.03.2019р., зі сплатою 19 % за користування даними коштами. Станом на 31.01.2020 року НБУ встановлено курс польського злотого до української гривні на рівні: 1 польський злотий = 6,411 гривень, тобто в гривневому еквіваленті сума позики становить 14 104,00 грн. На підтвердження виконання домовленостей відповідач написала розписки про отримання коштів та зобов`язання їх повернення на ксерокопії свого паспорта. Проте, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 у строк не виконала. В подальшому відповідач написала зобов`язання про повне погашення боргу у строк до 15.03.2019 року і повторно проігнорувала взяті на себе зобов`язання, не виконавши їх у строк до 15.03.2019р. В черговий раз відповідач написала зобов`язання про повне погашення боргу у строк до 01.11.2019 року та знову не виконала взятого на себе зобов`язання.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір в позасудовому порядку їй не вдалося. Вже тривалий період часу з відповідачем не має зв`язку, остання не відповідає на листи, уникає спілкування та ігнорує прохання щодо повернення коштів. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштована у ТМ «Забіяка», отримує стабільні доходи і має можливість повернути кошти, проте взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики та відсотків за користування коштами не виконує.

Посилаючись на вищенаведене, позивач згідно уточненої позовної заяви, просить стягнути з ОСОБА_2 в її користь заборгованість за договором позики в розмірі 19 715,04грн, з них: 14 104,00грн. - основний борг; 3 327,37грн. - відсотки за користування коштами; 2 283,67грн - три відсотки річних.

Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позов підтримує з мотивів, наведених у позові.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомила, про день, час, місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що у матеріалах справи міститься відповідне поштове повідомлення. Крім того, є оголошення на сайті судової влади про розгляд даної справи. Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, заочно, на підставі ст.280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи випливає, що згідно укладеної угоди щодо позики грошових коштів від 10 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 надала в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі в сумі 2 200,00 польських злотих, строком до 07.03.2019р., зі сплатою 19 % за користування даними коштами. Станом на 31.01.2020 року НБУ встановлено курс польського злотого до української гривні на рівні: 1 польський злотий = 6,411 гривень. Таким чином, в гривневому еквіваленті сума позики становить 14 104,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження виконання домовленостей, відповідач написала розписки про отримання коштів та зобов`язання їх повернути на ксерокопії свого паспорта.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом встановлено, що взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 у погоджений між сторонами строк не виконала, в письмовій формі зобов`язалась погасити борг перед позивачем в строк до 15.03.2019 року і повторно не виконала взяті на себе зобов`язання, у строк до 15.03.2019р. Згодом відповідач письмово зобов`язалась погасити борг в строк до 01.11.2019 року, проте цього не зробила.

В порядку ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Виходячи з наведених вище норм матеріального права, визначальним фактором при визначенні правовідносин позики є визначення розписки як боргового документа. Борговим документом або документом, що підтверджує факт укладення договору позики, має бути документ в якому визначені основні характеристики договору позики згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України. Таким чином, наявність у розписках визначеного обов`язку позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) дає можливість визначення правовідносин, що виникли між сторонами як з договору позики.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.

Як встановлено ст.ст. 526, 530ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК закріплено загальне правило про відплатність договору позики, за яким позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у частині першій статті 1048 ЦК передбачена презумпція відплатності договору позики, яка діє за умов, якщо безоплатність договору позики прямо не встановлена нормою закону або конкретним договором.

Частиною першою статті 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника суми позики та процентів від суми позики. При цьому розмір процентів передбачається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України .

З наданого позивачем і перевіреного судом розрахунку вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 за нарахованими відсотками за період з 10.11.2018 року по 31.01.2020 року становить 3 327,37 грн.

Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи, що відповідач порушив свої зобов`язання перед позивачем, а тому порушені права останньої підлягають поновленню шляхом стягнення 3 % річних з відповідача, починаючи з 08.03.2019 року по 31.01.2020 року.

З наданого позивачем і перевіреного судом розрахунку 3 % річних випливає, що їх загальний розмір становить 2 283,67 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача встановлену в судовому засіданні заборгованість за договором позики в сумі 19 715,04 грн., з них: 14 104,00 грн. - основний борг; 3 327,37 грн.- відсотки за користування коштами; 2 283,67 грн. - три відсотки річних.

Як слідує із змісту ч.ч.1, 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, з огляду на повне задоволення позовних вимог, підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача сплачений останньою судовий збір в сумі 840,80грн. за подання позовної заяви, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 81, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,-

ухвалив :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: с. Усичі, Луцький район Волинська область, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 19 715,04грн (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятнадцять гривень чотири копійки), з яких: 14 104,00грн (чотирнадцять тисяч сто чотири гривні нуль копійок) грн. - основний борг; 3 327,37 (три тисячі триста двадцять сім гривень тридцять сім копійок) - відсотки за користування коштами; 2 283,67грн (дві тисячі двісті вісімдесят три гривні шістдесят сім копійок) - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: с. Усичі, Луцький район Волинська область, в користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840, 80грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Луцьким РВ УМВС України у Волинській області, дата видачі 05.09.2000р., адреса місця реєстрації: 45622, с. Усичі, Луцький район, Волинська область.

Суддя Луцького міськрайонного суду Івасюта Л.В.