Справа 237/1898/20
Номер провадження 2/237/849/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01.06.20 року м. Курахове Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Сенаторова В.А.,

при секретарі Лахно Т.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до відповідача з уточнюючою позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в серпні 2011 року померла бабуся позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на майно у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецькій області. 04 грудня 2008 року бабуся позивача склала заповіт, згідно якого все своє майно вона залишила своєму онукові ОСОБА_1 . Бабусин син і мій батько ОСОБА_2 спадщину не прийняв. Позивач постійно проживав зі своєю бабусею і вважає, що фактично прийняв спадщину.

Позивач у судове засідання з`явився, просив задовольнити уточнені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Позивач додав, що він вважав себе таким, що фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав з бабусею на час її смерті, а іншій спадкоємець - син померлої ОСОБА_2 не претендує на спадщину.

Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, відзив (заперечення) не подавав, тому суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12 жовтня 1989 року Кумачівською сільською радою Старобешівського району Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , батьками якого записані: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданої виконкомом Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 склала заповіт на користь свого онука ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області, ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 401.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_3 .

В поданій до суду позовній заяві та під час судового засідання позивач пояснив, що протягом багатьох років і до дня смерті спільно постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 , оскільки остання була його бабусею та особою похилого віку.

Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є сусідами позивача. Свідки достеменно підтвердили, що позивач дійсно постійно проживав зі своєю бабусею ОСОБА_3 до дня її смерті спільно, вони вели спільне господарство.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно постійно проживав з бабусею ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті останньої. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б могли претендувати на спадщину, крім позивача, немає. На спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки загальною площею 5,6574 га, що видана на підставі розпорядження головиСтаробешівської районної державної адміністрації від 27.02.2008 року № 77, яка розташована на території Кумачевської сільської ради Старобешівського району Донецької області, за межами населеного пункту, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 11 0000485, державний акт серії ЯЕ № 723738 від 11 квітня 2008 року, відповідач ОСОБА_2 ніколи не претендував та претендувати не буде.

Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини після смерті бабусі. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом. Заповіт від 04.12.2008 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області Максименко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 401, ніким не був оспорений, сумнівів щодо його дійсності у суду під час судового розгляду не виникло. За заповітом спадкодавець заповідала спадкоємцеві усе належне їй майно на час смерті.

Судом встановлено, що на час відкриття спадщини позивач не тільки фактично проживав з бабусею ОСОБА_3 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а і утримував спадкове майно і після смерті бабусі, оскільки вважав його своїм за заповітом, ніс витрати, пов`язані з експлуатацією будинку тощо. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини позову, судом не встановлено.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було.

Також, судом встановлено, що відповідач не звертався до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини за померлою, не проживав з спадкодавецей разом на час відкриття спадщини, та інших обставин, які би свідчили про намагання останнього прийняти або відмовитись від спадщини.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування, суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із бабусею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини і фактично прийняв спадщину, після смерті останньої. Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини, задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Старобешівським РВ УМВС України в Донецькій області 16.12.2005 року, РНОКПП НОМЕР_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , земельної ділянки загальною площею 5,6574 га, що видана на підставі розпорядження голови Старобешівської районної державної адміністрації від 27.02.2008 року № 77, яка розташована 804,87272 у Донецькій області, Старобешевському районі, Кумачівській сільській раді, за межами населеного пункту, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 11 0000485, державний акт серії ЯЕ № 723738, виданий від 11 квітня 2008 року, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що виконкомом Кумачівської сільської ради Старобешівського району Донецької області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_5 від 09 серпня 2011 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.А. Сенаторов