Справа № 162/307/20
Провадження №2/157/220/20
УХВАЛА

30 червня 2020 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю: секретаря судового засідання Семенюк О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання представника відповідача Маневицького міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області Державного агентства водних ресурсів України адвоката Колєсніка Богдана Володимировича про залишення позовної заяви без руху,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Маневицького міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області Державного агентства водних ресурсів України про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді від 12 червня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Представник відповідача в підготовчому засіданні заявив клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки вона не відповідає вимогам, встановленим п. 3 ч. 3 ст. 175 та ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Зокрема позивач у своїй заяві не зазначив ціни позову та обґрунтованого розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також не сплатив судового збору за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Вважає, що дані недоліки є підставою для залишення позову без руху та надання позивачу часу для їх усунення.

Позивач у підготовчому засіданні щодо клопотання заперечив та вказав, що у відповідності до норм чинного трудового законодавства питання про стягнення на користь працівника грошових сум, що належать йому в зв`язку з незаконним звільненням, вирішується одночасно тим же органом, що розглядає спір. Тому вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в зв`язку з незаконним звільненням є похідними від вимоги про поновлення на роботі, складають зміст трудового спору та судовим збором не обкладаються.

Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши зміст позовних вимог та матеріали справи, суд вважає, що клопотання є підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Підставою для залишення позовної заяви без руху згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України є її невідповідність вимогам, встановленим статтями 175, 177 ЦПК України. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці, та обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Як вбачається зі змісту позовної заяви вказаних вище вимог процесуального закону позивач не дотримався: ні у позовній заяві, ні в доданих до неї документах не зазначив як ціни позову, так і обґрунтованого розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Порядок визначення розміру і сплати судового збору встановлені пунктами 1 та 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», де вказано, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем, справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, статтею 5 Закону України «Про судовий збір» передбачені пільги щодо сплати судового збору, зокрема звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено три вимоги немайнового та майнового характеру: поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. При цьому до позову не додано документів про сплату судового збору.

Попри наявність у статті 5 Закону України «Про судовий збір» прямої вказівки на звільнення позивачів від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі в даному випадку позивач не звільняється від обов`язку сплатити судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки поняття «середній заробіток» не є тотожними з поняттю «заробітна плата».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондуються з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас згідно зі ст. 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що в 2020 році прожитковий мінімум на одну особу для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102 грн.

Таким чином, розмір судового збору при подачі даного позову має відповідати сумі 1681 грн. 60 коп. (840,80 х 2 вимоги майнового характеру), які позивачу необхідно сплати за реквізитами: отримувач коштів УК у Кам-Каш.рн/Кам-Каширс.рн/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37908808; банк отримувача Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) 899998; рахунок отримувача UA0003095 ; код класифікації доходів бюджету 22030101, та подати до суду документ, який підтверджує дану сплату.

Відповідно до частин 11-13 статті 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Таким чином, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу необхідний строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 187, 260 ЦПК України, суд

постановив:

Клопотання задовольнити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Маневицького міжрайонного управління водного господарства Регіонального офісу водних ресурсів у Волинській області Державного агентства водних ресурсів України про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність усунення зазначених недоліків позовної заяви у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали і роз`яснити, що в разі невиконання зазначених вимог заява буде вважатись неподаною і йому повернута.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: Б. С. Гамула