Справа №487/350/20
Провадження №2/487/1085/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

09.06.2020 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Рурич І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу №487/350/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики від 11.07.2016 року

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 11.07.2016 року за договором позики ним надана відповідачу ОСОБА_2 позика в сумі 441000 грн, що на момент укладання договору становить 18000 дол.США, строком до 31.12.2016 року. Проте, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконує, сума позики до теперішнього часу не повернута. Крім того у позові зазначав, що договір позики був укладений в період знаходження відповідача ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , при цьому договір був укладений в інтересах сім`ї та одержані кошти були фактично використані на задоволення потреб сім`ї . Дружина відповідача ОСОБА_2 була обізнана про укладання її чоловіком договору позики, та дала згоду на укладання правочину, про що свідчить її нотаріальна засвідчена згода у п.4.4 Договору позики. Тому позивач просив про стягнення боргу за договором позики від 11.07.2016 року з відповідачів у солідарному порядку.

Ухвалою від 10.02.2020 року відкрите провадження у справі.

Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення та представник позивача проти такого вирішення справи не заперечував.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного:

Як встановлено в судовому засіданні, 11.07.2016 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Назаровою О.С. (реєстр.№725).

Згідно п.1.1. Договору позикодавець ( ОСОБА_1 ) передає у власність позичальникові ( ОСОБА_2 ) грошові кошти, а позичальник приймає у власність та зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів.

Згідно п. 1.2 Договору позикодавець передає на умовах цього договору у власність позичальникові грошові кошти в суммі 441000 грн., що на день укладання цього договору позики становить еквівалент суми 18000 дол.США. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, без нарахування процентів за офіційним валютним курсом НБУ або будь-якого банку за вибором позикодавця, встановленим на момент повернення грошових коштів.

Згідно п. 2.1 Договору позика надається строком до 31.12.2016 року включно..

Згідно п. 2.2 Договору сторони підтверджують, що позикодавець передав позичальникові, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в розмірі вказаному в п. 1.2 договору на момент його підписання.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання щодо отримання від позивача грошових коштів, відповідач ОСОБА_2 не повернув отримані грошові кошти у строк визначений у договорі позики.

Крім того, згідно нотаріально посвідченого Договору позики від 11.07.2016 року (п.4.4.) була надана згода другого з подружжя позичальника ОСОБА_3 про згоду на отримання грошових коштів (позики) її чоловіком ОСОБА_2 , справжність підписання якого засвідчено нотаріально.

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Отже, договір позики від 11.07.2016 року, укладений ОСОБА_2 в інтересах та для потреб його сім`ї, тому створює обов`язки щодо повернення суми позики також і для дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник забов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченому договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов`язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, суд приходить до переконання, що сума боргу у розмірі 441000 грн. за договором позики від 11.07.2016 року, підлягає стягненню з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими способами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового зборуз відповідачів..

Керуючись ст.ст. 76, 81, 89, 263-265, 280 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 ( 1975 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_2 ) борг за договором позики від 11.07.2016 року у розмірі 441000 грн. (чотириста сорок одна тисяча).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2205 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2205 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і в порядку, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.В. Щербина