ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/3405/19

провадження № 22-ц/4809/850/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Єгорова С.М., Карпенко О.Л.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2020 року (суддя Драний В.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою про збільшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року з 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на ј частини від заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, зазначено, що якщо після досягнення повноліття старшою дитиною сторін ОСОБА_4 ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утриманні сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На переконання скаржниці, розмір аліментів на молодшого сина ОСОБА_3 , визначений рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року, є значно меншим, ніж встановлений законом мінімальний розмір. При цьому, згідно з ч. 2 ст. 182 СК України в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, з 1 липня 2118 гривень, з 1 грудня 2218 гривень.

Оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку сплачувати аліменти на меншого сина у більшому розмірі, позивач звернулась до суду зданим позовом.

Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву відповідач частково заперечив проти задоволення позовних вимог, вказавши, що до моменту досягнення повноліття старшим сином ОСОБА_5 , він сплачував на користь позивача аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу). На момент звернення позивача до суду з даним позовом ОСОБА_4 досяг повноліття та навчається у вищому навчальному закладі. У зв`язку з тим, що позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які отримує на молодшого сина ОСОБА_6 до ј частини всіх видів заробітку (доходу), та враховуючи, що відповідач має намір сплачувати аліменти і на старшого сина, ОСОБА_2 просить суд стягнути з нього аліменти на користь позивача у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітків (доходу) на двох дітей до закінчення навчання у вищому навчальному закладі старшою дитиною. Вказує також, що єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності (а.с.45-47).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Вирішуючи по суті спір у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що визначення позивачем аліментів на утримання меншої дитини у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтується на вимогах закону та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Крім того, матеріали справи не містять відомостей про поліпшення матеріального стану відповідача, відповідач ніде не працює, є інвалідом третьої групи, отримує пенсію по інвалідності. Судом враховано, що після досягнення старшим сином ОСОБА_4 повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 , з відповідача за його ініціативою продовжується стягнення аліментів на користь позивача на утримання обох синів у розмірі 1/4 частини від доходу. Взято до уваги, що сума стягнутих з відповідача на користь позивача аліментів на утримання однієї дитини у 2019 році не є меншою 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що доводи позивача про наявність правових підстав для збільшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про збільшення розміру аліментів. Оскаржуване судове рішення вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Так, позивач стверджує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом. Відповідач сплачує аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є значно меншим, ніж визначено законом. Судом не взято до уваги те, що на утриманні позивача перебуває два сина: повнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач сплачує аліменти тільки молодшому сину, більше нікому аліментів не сплачує, непрацездатних батьків не має, має нерухоме майно, яке здає в оренду, крім пенсії по інвалідності відповідач отримує кошти від Кіровоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області, встановлення третьої групи інвалідності не перешкоджає відповідачу влаштуватися на роботу. Разом з тим, суд не врахував знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей, постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, у зв`язку з чим матеріальний стан позивачки погіршився. Посилання суду на те, що з відповідача за його власною ініціативою після досягнення повноліття старшим сином продовжується стягнення аліментів на користь позивача на утримання обох синів у розмірі ј від доходу не відповідає фактичним обставинам справи.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі; постановлено здійснювати апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда у дані справі залишити без змін. Вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Акцентує увагу на тому, що фінансову допомогу ОСОБА_4 надає безпосередньо старшому сину шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок, а не на користь позивача (а.с. 109-113).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , наданих до суду апеляційної інстанції у відповідь на відзив, остання категорично не погоджується з доводами відповідача про сплату ним в добровільному порядку аліментів на обох синів в розмірі ј від отриманих доходів та вважає неналежними докази, надані на підтвердження таких його доводів. Вважає, що як стан здоров`я, так і матеріальне становище відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на ОСОБА_3 у розмірі ј частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно (а.с. 114-115).

Згідно з ухвалою від 01 червня 2020 року апеляційним судом закінчено підготовчі дії у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступного.

Судом встановлено такі обставини

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року у цивільні справі № 405/1898/17 (провадження № 2/405/471/17) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с. 10-13), та не підлягають доказуванню у даній справі в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Зазначеним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання двох дітей неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 11 квітня 2017 року і до досягнення старшим сином ОСОБА_4 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Якщо після досягнення повноліття старшою дитиною ОСОБА_4 ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, стягувати з ОСОБА_8 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14 липня 2017 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року виданий виконавчий лист (а.с. 14).

Рішення суду знаходиться на виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби м. Кропивницький, що підтверджується довідкою від 21 жовтня 2019 року № 54336347/7 (а.с. 39).

Відповідач не працює, джерелом його доходу є пенсія по інвалідності та страхові виплати, які сплачуються Фондом соціального страхування України, що не заперечується сторонами. До того ж, у довідці від 21 жовтня 2019 року органом державної виконавчої служби, зокрема зазначено, що аліменти надходять з місць отримання доходів ОСОБА_8 , а саме: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Кіровоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області.

Зі змісту довідки серії 12ААА №011972 від 20 лютого 2019 року, довідки до акта огляду ВСЕК серія 12ААБ №173389, пенсійного посвідчення, виданого 06 березня 2019 року, вбачається, що ОСОБА_9 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням на строк до 28 лютого 2021 року (а.с. 48-49).

Відповідно до довідки Кіровоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 04 вересня 2019 року № 15.6.01-12-1114 (а.с. 55) за період з листопада 2018 року до серпня 2019 року з нарахованих відповідачу сум страхових виплат здійснено відрахування аліментів на загальну суму 28 831,90 грн. (листопад 2018 року 2799,22 грн., грудень 2018 року 2799,22 грн., січень 2019 року 2799,22 грн., лютий 2019 року 2699,25 грн., березень 2019 року 3039,14 грн., квітень 2019 року 2939,17 грн., травень 2019 року 2939,17 грн., червень 2019 року 2939,17 грн., липень 2019 року 2939,17 грн., серпень 2019 року 2939,17 грн.), що складає Ѕ від суми отриманого доходу без урахування коштів на медичне, санаторно-курортне лікування.

За інформацією Головного управління ПФУ в Кіровоградській області, яка викладена у довідці від 09 жовтня 2019 року № 450/04-02 (а.с. 57), за період з листопада 2018 року до квітня 2019 року з ОСОБА_8 за виконавчим документом №405/1898/17 №2/205/471/17 від 14 липня 2017 року утримувалась сума аліментів у розмірі 1/3 від суми отриманого доходу, а за період з травня 2019 року до жовтня 2019 року у розмірі ј від суми отриманого доходу.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в новій редакції, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У ст. 192 СК, зокрема, визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 вересня 2018 року № 61-37114св18, від 30 жовтня 2019 року у справі №462/4973/15-ц.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що законодавча зміна мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Обґрунтовуючи необхідність збільшення розміру аліментів на молодшого сина позивач у позовній заяві та у апеляційній скарзі посилалася також на те, що відповідач сплачує аліменти тільки на молодшого сина, більше нікому аліментів не сплачує, непрацездатних батьків не має, має нерухоме майно, яке здає в оренду, крім пенсії по інвалідності відповідач отримує кошти від Кіровоградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області, встановлення третьої групи інвалідності не перешкоджає відповідачу влаштуватися на роботу.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела покращення матеріального становища відповідача порівняно з тим, яке було у нього на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. При цьому, визначені цивільним процесуальним законом принципи змагальності й диспозитивності цивільного процесу обов`язок доказування наявності зазначених обставин покладають саме на позивача.

Навпаки, як встановлено колегією суддів, зі змісту рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25 травня 2017 року виходить, що суд, присуджуючи до стягнення з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, врахував, що ОСОБА_7 є молодою та працездатною людиною. Натомість, з матеріалів даної справи вбачається, що у 2019 році відповідачу встановлена третя група інвалідності, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Джерелом доходу ОСОБА_2 є виплати, що здійснюються державою з метою соціального захисту осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності.

Таким чином, за час, що минув після ухвалення рішення Ленінським районним судом м. Кіровограда від 25 травня 2017 року, відбулося стійке погіршення здоров`я відповідача, що не могло позитивно вплинути на його матеріальне становище, з урахуванням часткової втрати ним працездатності.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду також твердження апеляційної скарги про те, що третя група інвалідності не позбавляє відповідача можливості влаштуватися на роботу. Так, колегією суддів зважено на те, що чинним законодавством гарантується право та можливість самого позивача обирати вид діяльності відповідно до покликання, здібностей, професійної підготовки, освіти таким чином, щоб одержувати винагороду за свою працю на достатньому рівні.

Доводи позивача про отримання відповідачем прибутку від передачі в оренду належного йому нерухомого майна не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, з огляду на відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, зокрема, щодо сталості та розміру такого доходу.

Знецінення коштів внаслідок інфляції та здорожчання усіх груп товарів не належать до визначених законом підстав для зміни розміру аліментів, оскільки зазначені обставини однаково негативно впливають як на матеріальний стан позивача, так і на матеріальний стан відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідач в добровільному порядку надає фінансову допомогу спільному старшому повнолітньому сину ОСОБА_10 , шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок, про що особисто зазначає позивач,зокрема, в апеляційній скарзі, про це наполегливо акцентував увагу сам відповідач в письмових поясненнях. Однак ОСОБА_1 зазначає, що ні вона, ні її повнолітній син за таким стягненням до суду не зверталися.

За викладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову у справі.

Зважаючи на викладене, у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення в повній мірі відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 березня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Дьомич

Судді С.М. Єгорова

О.Л. Карпенко