ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7342/17
провадження № 2/753/1530/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретарі судового засідання Волок І.О., Кримчук Я.Р., Москаленко А.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач, ОСОБА_3 ) про визнання її батьком ОСОБА_3 та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, а саме: на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на ј частину квартири АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтований такими обставинами. Мати позивача ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6 ) познайомилась з ОСОБА_3 у січні 1989 року під час навчання у школі. З січня 1989 року до жовтня 1989 року вони проживали разом без державної реєстрації шлюбу. У червні 1989 року ОСОБА_3 познайомив матір позивача з батьками та родиною, а у серпні стало відомо про її вагітність. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивач. На той момент ОСОБА_3 проживав окремо, а тому відомості про батька у свідоцтві про народження позивача були записані зі слів матері. Певний час ОСОБА_3 не цікавився своєю дочкою, натомість з матір`ю позивача спілкувався його брат - відповідач ОСОБА_3 . Коли позивачу виповнилось 12 років, батько вирішив приймати участь у її вихованні, і з того часу приділяв їй увагу та брав активну участь у її вихованні. ОСОБА_3 визнавав позивача своєю дочкою, однак вносити зміни до актового запису про народження не бажав пояснюючи це різними причинами. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 . Після смерті ОСОБА_8 залишилось спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 та на ј частина квартири АДРЕСА_2 , яке прийняла у спадщину його мати ОСОБА_9 (далі - ОСОБА_9 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9

померла. Спадщину після неї прийняли позивач ОСОБА_1 як онука та її син - відповідач ОСОБА_3 .

Відповідач позов не визнав пославшись на недоведеність позовних вимог. Вказав, що позивачем не надано належних і достатніх доказів на підтвердження батьківства ОСОБА_8 , зокрема, не доведено факт його проживання з матір`ю позивача однією сім`єю, ведення ними спільного господарства, спільного виховання дитини та визнання його братом свого батьківства. Просив також урахувати, що з моменту смерті ОСОБА_8 до моменту звернення позивача до суду з даним позовом суду пройшов значний проміжок часу, що на його думку свідчить про виключно корисливий мотив дій позивача.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 26.04.2017 позов ОСОБА_1 залишено без руху (т. 1 а.с. 30-31).

11.05.2017 на усунення недоліків позову позивачем подано квитанцію про сплату судового збору (т. 1 а.с. 33).

Ухвалою від 22.05.2017 суд (під головуванням судді Комаревцевої Л.В.) відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду (т. 1 а.с. 37-38).

22.06.2017 представником позивача подано клопотання про витребування доказів (т. 1 а.с. 43).

22.06.2017 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 44).

19.09.2017 представником позивача подані клопотання про витребування доказів та про виклик свідків (т. 1 а.с. 78, 83).

Протокольною ухвалою від 19.09.2017 суд задовольнив клопотання про виклик свідків (т. 1 а.с. 84).

19.09.2017 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 85-86).

12.02.2018 суд постановив ухвалу про витребування доказів (т. 1 а.с. 108).

12.02.2018 представником позивача подано клопотання про призначення молекулярно-генетичної експертизи (т. 1 а.с. 111).

19.02.2018 представником відповідача подано відзив на позов (т. 1 а.с. 115-123).

16.04.2018 представником позивача подано відповідь на відзив, заперечення на клопотання про призначення експертизи та клопотання про залучення спеціаліста (т. 1 а.с. 175-177, 185-196, 221-224).

21.05.2018 представником позивача подано клопотання про залучення спеціаліста (т. 1 а.с. 227-230).

31.05.2018 представником відповідача подано заперечення на відповідь на від3ив (т. 2 а.с. 1-7).

04.06.2018 представником позивача подано клопотання про долучення письмових доказів (т. 2 а.с. 16-18).

04.06.2018 суд постановив ухвалу про залучення спеціаліста (т. 2 а.с. 31-32).

30.10.2018 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. (т. 2 а.с. 40).

Ухвалою від 02.11.2018 справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 26.02.2019 (т. 2 а.с. 41).

Ухвалою від 26.02.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання сторони позивача про призначення молекулярно-генетичної експертизи, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 19.06.2019 (т. 2 а.с. 54-55).

19.06.2019 суд розпочав розгляд справи по суті та оголосив перерву до 15.10.2019 (т. 2 а.с. 61-62).

15.10.2019 представником відповідача подано клопотання про виклик свідка (т. 1 а.с. 67-68).

15.10.2019 суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідка, продовжив розгляд справи по суті та оголосив перерву до 18.02.2020 (т. 2 а.с. 69-70).

24.10.2019 позивачем подано заяву про забезпечення позову (т. 2 а.с. 73-74).

28.10.2019 суд постановив ухвалу про забезпечення позову - заборону органам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 78-80).

18.02.2020 суд за клопотанням представника відповідача продовжив перерву у справі до 13.03.2020 (т. 2 а.с. 89-90).

13.03.2020 представниками відповідача подано додаткові письмові пояснення в порядку статті 241 ЦПК України (т. 2 а.с. 93-96).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

Позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві (т. 1 а.с. 12).

На момент народження позивача її мати ОСОБА_6 у шлюбі не перебувала, а тому реєстрація народження дитини проведена відповідно до положень частини 2 статті 55 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР - за прізвищем матері, а ім`я, по батькові та національність батька зазначені за вказівкою матері.

Відтак в актовому записі про народження ОСОБА_1 № 618, складеному 15.05.1990 відділом ЗАГСу Харківського РИК м. Києва, її батьком зазначений ОСОБА_10 .

ОСОБА_3 , батьківство якого позивач просить встановити, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві у віці 37 років (т. 1 а.с. 54).

Після смерті ОСОБА_8 право на спадкування усього належного йому майна одержала його мати ОСОБА_9 як спадкоємець за законом першої черги, яка прийняла спадщину та оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку (т. 1 а.с. 53-69).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 померла (т. 1 а.с. 50, 128).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_9 , на частину якої претендує позивач, увійшли Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 , яку спадкодавець успадкувала після смерті сина ОСОБА_8 , 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, та 1/3 частина цієї квартири, яку вона успадкувала після смерті сина ОСОБА_8 .

03.12.2016 позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 18).

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 її син - відповідач ОСОБА_3 , постійно проживав зі спадкодавцем і протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини, а відтак він вважається таким, що прийняв спадщину (частина 3 статті 1268 ЦК України).

Відповідач заперечує батьківство свого брата ОСОБА_8 щодо позивача ОСОБА_1 .

Заположеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень…

Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази згідно вимог статей 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми Цивільного та Сімейного кодексів України застосовуються до цивільних і сімейних відносин, які виникли після набуття ними чинності, тобто не раніше 01.01.2004.

Отже ураховуючи, що позивач народилася у 1990 році, при вирішенні вимог даного позову суд повинен керуватися положеннями Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР .

Згідно з приписами статті 53 цього Кодексу походження дитини від батьків, які не перебувають між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану.

При відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Отже за змістом наведеної норми матеріального закону підставою для встановлення батьківства в судовому порядку є доведеність хоча б однієї з таких обставин: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і особою, батьківство якої позивач просить встановити; спільне виховання чи утримання ними дитини; визнання такою особою батьківства, що повинно бути підтверджено достовірними доказами.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 №5-рп/99, у якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

На прохання позивача в судовому засіданні були допитані як свідки однокласниці матері позивача ОСОБА_6 (зараз - ОСОБА_11 ) та ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що її однокласники ОСОБА_15 та ОСОБА_16 почали зустрічатись у випускному класі, а саме, у січні 1989 року, їх побачення проходили у квартирі матері ОСОБА_15 , а після закінчення школи вони разом вступали до Київського національного університету ім. Шевченка, але не вступили. Усі у класі знали про їх роман та про те, що ОСОБА_17 . Одразу після випускного вечора вони стали жити разом у квартирі матері ОСОБА_15 , яка матеріально їх утримувала. Однак ще до народження дитини у жовтні 1989 року ОСОБА_16 повернувся жити до батьків, які були категорично проти їх стосунків. З пологового будинку ОСОБА_15 забирала мати, а спілкуватись з дочкою ОСОБА_16 почав приблизно через 11 років. Свідок заявила, що на зустрічі однокласників, яка відбулась у 2009 році, ОСОБА_16 показував усім фото ОСОБА_18 як дочки і говорив, що вона дуже на нього схожа.

Свідок ОСОБА_12 в цілому підтвердила вищевказані показання та уточнила, що за її даними ОСОБА_19 жили разом приблизно на протязі року, а зі слів ОСОБА_20 їй відомо, що після народження дитини він допомагав ОСОБА_15 матеріально, дарував дитині подарунки.

ОСОБА_13 також підтвердила факт близьких стосунків ОСОБА_15 і ОСОБА_20 та пояснила, що вони стали жити разом ще взимку, а після народження ОСОБА_21 визнавав її своєю дочкою, дарував подарунки, проводив з нею час, на свята запрошував додому, невдовзі його мати теж визнала онуку, на зустрічі однокласників він відкрито і привселюдно заявляв, що вона його дочка.

На підтвердження вимог позову позивачем також надано її спільні фото з ОСОБА_3 , його братом і матір`ю та її матір`ю і братом (т. 1 а.с. 15-17), проте вказані фото лише доводять, що вказані особи в певний час перебували в одній компанії, проте доказами батьківства вони не являються.

Жодним чином не доводять батьківство ОСОБА_8 і його фото з матір`ю позивача та іншими особами, зроблені під час зустрічі однокласників (т. 1 а.с. 155-158).

Відтак єдиними доказами ймовірного батьківства ОСОБА_8 є вищенаведені показання свідків, проте аналізуючи їх зміст суд дійшов висновку, що вони не є достовірними і достатніми доказами обставин, які можуть бути підставою для встановлення батьківства.

Так, свідок ОСОБА_14 стверджувала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проживали разом як одна сім`я на тій підставі, що бачила у квартирі ОСОБА_15 речі чоловічого гардеробу, однак їх наявність не свідчить про те, що це дійсно були речі ОСОБА_8 , і до того ж сама по собі вказана обставина не підтверджує його спільне проживання з ОСОБА_23 .

ОСОБА_13 пояснила, що висновок про спільне проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_23 вона зробила на тій підставі, що вони разом приходили до школи і разом ішли додому, проте вказана обставина теж не є достатньою підставою вважати доведеним їх спільне проживання.

Більше того, показання ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про час початку спільного проживання (взимку 1989 року) суперечать поясненням позивача, викладеним у позовній заяві, та показанням свідка ОСОБА_14 , яка заявила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_23 стали проживати разом лише після закінчення школи.

Свідок ОСОБА_12 джерелом інформації щодо участі ОСОБА_8 в утриманні позивача назвала самого ОСОБА_8 , а відтак за нормою частини 2 статті 90 ЦПК України наведені показання не можуть бути допустимим доказом цієї обставини, оскільки вони не підтверджуються іншими доказами.

Жодних фактів, які б свідчили про ведення ОСОБА_3 та ОСОБА_23 спільного господарства, наявність у них спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, жоден зі свідків не навів.

Окрім того, в період, який є предметом дослідження у даній справі, ОСОБА_7 та ОСОБА_23 були неповнолітніми, не мали жодних доходів і не могли самі себе забезпечувати, а тому апріорі не могли вести спільне господарство.

За таких обставин навіть їх спільна ночівля в одному помешканні не може вважатися спільним проживанням та веденням спільного господарства.

Будь-яких конкретних даних та фактів, які б свідчили про участь ОСОБА_8 у вихованні і утриманні позивача та його намір і бажання визнати своє батьківство, свідки не навели.

До того ж сама позивач визнала, що за життя ОСОБА_7 не бажав визнавати своє батьківство.

Отже, даючи оцінку сукупності наявних доказів, суд бере до уваги, що позивачем на підтвердження своїх доводів не надано жодних письмових та речових доказів (фотокарток, листів тощо), а відтак вважає, що одні лише показання свідків, які до того ж містять суттєві суперечності і протиріччя, не є достатніми і беззаперечними доказами спільного проживання її матері з ОСОБА_3 , їх спільного виховання і утримання позивача та визнання ОСОБА_3 свого батьківства.

Окрім того заслуговує на увагу і той факт, що ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про визнання батьківства через 9 років після досягнення нею повноліття та через 8 років після смерті ОСОБА_8 , і лише після смерті його матері, яка б могла визнати батьківство свого сина щодо позивача.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 про встановлення батьківства та відмовляє у їх задоволенні.

Оскільки вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є похідними від вимог про встановлення батьківства, правові підстави для їх задоволення також відсутні.

ІV. Розподіл судових витрат між сторонами, вирішення питання про вжиті судом заходи забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина 9 статті 158 цього Кодексу визначає, що у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Отже з огляду на результат розгляду справи, суд залишає судові витрати за позивачем та скасовує вжиті за заявою позивача заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжитіухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року, у вигляді заборони здійснення реєстраційних дій щодо об`єктів житлової нерухомості, які належать ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_1 ), а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000); квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: