ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

Справа № 710/1290/19
Провадження № 22-ц/821/940/20

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.

секретаря: Винник І. М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди та стягнення орендної плати, у складі: головуючої судді Побережної Н. П., повний текст рішення виготовлено 13 березня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року позивачка звернулася в суд з вищезазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивувала тим, що на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року ОСОБА_1 набула в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку площею 3,23 га з кадастровим номером :03:001:0252, що розташована на території Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На час набуття прав власника земельної ділянки, вказане нерухоме майно перебувало в користуванні у відповідача на підставі договору оренди землі укладеного 20 березня 2008 року між орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 , зареєстрованого Шполянськомим відділом ЧРФ ДП «Центр ДЗК» 12 червня 2008 року за № 70.

Позивачка 05 лютого 2018 року направила на адресу відповідача заяву про свій намір розірвати (не поновлювати) договір та повернути земельну ділянку із володіння відповідача у своє володіння. Втім, відповідач не повернув належну позивачці земельну ділянку після припинення дії договору та всупереч вимогам, зазначених позивачкою в заяві, восени 2018 року здійснив посів сільськогосподарської культури на земельній ділянці. Таким чином, відповідач, який не є добросовісним набувачем земельної ділянки, оскільки був особисто повідомлений про наміри позивачки щодо повернення земельної ділянки ще 05 лютого 2018 року, починаючи із 13 червня 2018 року по даний час незаконно володіє та відповідно отримує доходи від використання належної їй ділянки.

Позивачка переконана, що має право на стягнення з відповідача, принаймні частини отриманого ним прибутку, що виражається у максимальному розмірі орендної плати встановленої законом.

Крім того, відповідач також не сплатив ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою за період 2016, 2017 та 2018 роки.

За викладених обставин ОСОБА_1 просила витребувати із незаконного володіння відповідача - ФОП ОСОБА_2 , земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0252, площею 3,2313 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року у справі № 710/1669/15-ц; стягнути із відповідача на користь позивачки 14 831 грн 00 коп., як компенсацію за завдану майнову шкоду та орендну плату в розмірі 11 121 грн 00 коп. за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :03:001:0252 протягом 2016, 2017 та 2018 років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2019 року задоволено клопотання відповідача про витребування доказів.

Витребувано від: Соболівської сільської ради відомості про сплату земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 125787200:03:001:0252, площею 3,2313 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташувана на тереторії Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року у справі № 710/1669/15-ц за 2016-2019 роки , із зазначенням даних про особу платника податку; ЦОП Шполянської ДПІ Смілянського управління ГУ ДФС у Черкаській області, інформацію про отримані доходи та сплачені податки за 2016-2019 роки ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , з державного реєстру фізичних осіб платників про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2019 року в задоволенні клопотання про витребування доказів, зокрема, довідки у СТОВ «Агроспілка», де відображена інформація про фактичне використання земельних ділянок покійної ОСОБА_3 до 2018 року включно та повернення відповідачем земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими він користувався до 2018 року, відмовлено.

Рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Витребувано із незаконного володіння ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0252, площею 3, 2313 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року у справі № 710/1669/15-ц.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 14 831 грн 00 коп. як безпідставно набуті.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 536 грн 80 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що договір оренди землі б/н від 20 березня 2008 року, який зареєстрований у Шполянському відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК», про що у земельному реєстрі вчинено запис від 12 червня 2008 року за № 70, припинив свою дію, відповідно підстава для користування відповідачем земельною ділянкою відпала, тому відповідач зобов`язаний був повернути отриману ним земельну ділянку, однак оскільки в ході розгляду справи останній не надав доказів повернення земельної ділянки позивачці, і фактично продовжує користуватися даною земельною ділянкою, суд прийшов до висновку про наявність у нього обов`язку щодо сплати коштів, які без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, відповідач зберіг у себе, а тому в цій частині позову суд задовольнив вимоги позивачки.

Водночас, щодо розміру коштів, які відповідно підлягають поверненню суд виходив з того, що позивачкою, на підтвердження розрахунку суми стягнення, надано витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 вересня 2019 року, виданої відділом у Шполянському районі, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. У витязі вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 123 594 грн 66 коп. Дана вартість стосується земельної ділянки площею 3, 3213 га, кадастровий номер :03:001:0252.

Враховуючи вказану інформацію, позивачем було розраховано суму коштів яка підлягає стягненню шляхом множення суми 123 594 грн 66 коп. х 12%, в результаті чого отримано суму в 14 831 грн 00 коп. Даний розмір визначений за 1 рік, оскільки саме такий період відповідач володів спірною ділянкою без достатньої правової підстави.

Суд прийшов до висновку, що саме вказаний розмір відшкодування є цілком обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, щодо стягнення орендної плати за 2016, 2017, 2018 роки в розмірі 11 121 грн 00 коп. виходячи з розрахунку 3% орендної плати суд прийшов до висновку про їх необґрунтованість, оскільки позивачкою не ініціювалося питання щодо перегляду розміру орендної плати, оскільки до позивачки перейшло право оренди на земельну ділянку з моменту реєстрації права власності у 2016 році, коли договір оренди землі, укладений із попереднім власником земельної ділянки, ще діяв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 03 квітня 2020 року, ОСОБА_2 просив рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року про часткове задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння, відшкодування майнової шкоди та стягнення орендної плати в частині задоволення позову - скасувати та постановити нове рішення відповідно до якого у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення, яке є предметом оскарження, не відповідає фактичним обставинам справи та винесено із значним порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. Крім того, його неможливо фактично виконати оскільки вказана земельна ділянка знаходиться у позивачки на підтвердження чого свідчить сплачений нею особисто земельний податок за дану ділянку у 2019 році.

Також, у лютому 2018 року позивачка звернулася до нього з заявою в якій просила не виконувати на її земельній ділянці агротехнічних заходів у зв`язку з закінченням строку дії договору оренди. На вказану заяву скаржником була надана відповідь в усній формі про те, що вона зможе забрати вказану ділянку після збору урожаю.

Крім того, скаржник зазначив, що існує безліч орендарів, в користуванні яких перебувають земельні ділянки, що розташовані в різних місцях. Між орендарями оформлялися договори в простій письмовій формі з додатком списку власників земельних ділянок. Відповідно до списку, який був наданий в процесі розгляду справи судом першої інстанції, земельні ділянки ОСОБА_3 під номерами 27 і 28, а пізніше її спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_6 скаржником фактично не використовувалися, а перебували у користуванні СТОВ «Агроспілка», в замін яких вказане Товариство передало Крипаку О. О. земельні ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . На підтвердження вказаного факту скаржник намагався взяти довідку у вказаного Товариства, однак йому було відмовлено, як і відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів судом першої інстанції, щодо вказаного питання.

Також зазначив, що, після звернення позивачки до суду, ним зі свого боку було запропоновано їй мирову угоду з виплатою коштів за 2016-2018 роки, на яку вона відповідно не погодилася.

Переконаний, що судом не взяті до уваги і покази свідків про обробіток спірної земельної ділянки чоловіком позивачки восени 2018 року та отримання ним же у 2017 -2018 році орендної плати зерном, що свідчить про відсутність, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, спірної ділянки у відповідача.

Водночас, не може бути задоволено позов, щодо стягнення коштів з нього як безпідставно набутих за рахунок використання земельної ділянки, оскільки сам факт використання земельної ділянки відповідачем не встановлено.

У відзиві, на подану апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції, розглядаючи заявлені нею позовні вимоги, належним чином дослідив надані на їх підтвердження докази, дав їм правову оцінку та цілком вмотивовано задовольнив вказані вимоги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, як належний та допустимий доказ перебування спірної земельної ділянки у відповідача, лист ОСОБА_2 адресований позивачці, датований 06 серпня 2019 року, в якому відповідачем було повідомлено про те, що дію договору пролонговано в зв`язку з тим, що від сторони орендодавця не надходило повідомлень про намір розірвати правочин і розмір орендної плати за 2019 рік становить 1 379 грн 49 коп.

Таким чином, даним листом відповідач підтвердив своє володіння земельною ділянкою, як він вважав на підставі пролонгованого договору оренди та заперечував її повернення власнику. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт повернення відповідачам земельної ділянки її власнику після припинення договору оренди.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шполянського районного суду Черкаської області у вказаній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 травня 2020 року справу призначено до розгляду на 10 червня 2020 року на 11:30 год. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, в подальшому на 23 червня 2020 на 10:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що на підставі рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року у справі № 710/1669/15-ц визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Соболівка Шполянського району, актовий запис про смерть № 5 від 14 жовтня 2013 року, по Соболівській сільській раді Шполянського району Черкаської області на земельну ділянку площею 3,23 га вартістю 119 564 грн. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЧР № 053828 (що є втрачений, газета «Шполянські вісті» від 24 липня 2015 (а.с.8).

Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09 березня 2016 № 54762012, земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0252, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2313 га, розташована за адресою: Черкаська область, Шполянський район, с/рада Соболівська, на праві приватної власності належить ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації 26 лютого 2016 року, підстава виникнення права власності - рішення суду, серія та номер: 710/1669/15-ц виданий 13 серпня 2015 року, видавник: Шполянський районний суд Черкаської області, номер запису про право власності: 13510077, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 57 (а.с.9).

За змістом п. 1 договору оренди землі б/н від 20 березня 2008 року, зареєстрованого у Шполянському відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК», про що у земельному реєстрі вчинено запис від 12 червня 2008 року за № 70, орендодавець ОСОБА_3 надала, а орендар П/П ОСОБА_2 приймав у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області.

Відповідно до п. 2 даного договору, в оренду передано земельну ділянку площею 3,23 га. В пункті 4 договору зазначено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 43 456 грн 00 коп.

Згідно п. 8. даного договору, договір укладено строком на 10 років. У випадку, якщо сторонами не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору не буде повідомлено письмово про намір розірвати його, договір вважається переукладеним на 10 (десять) років.

Відповідно до п.п. 9-14 цього договору, орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 770 грн 76 коп., на рік, що становить 2,0 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки.

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції коефіцієнтів індексації. Орендна плата вноситься не пізніше 30 грудня кожного поточного року. Розмір орендної плати переглядається один раз на два роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами. У разі невнесення орендної плати у строки визначені цим Договором оренди, справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно п. 40 даного договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Пунктом 37 цього договору передбачено, що його дія припиняється у разі: закінчення строку на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідація юридичної особи орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом. Згідно п. 43 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (а.с. 11-12).

Відповідно до акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 19 червня 2008 року, додаток № 1 до договору оренди землі від 20 березня 2008 року, складеного між орендодавцем ОСОБА_3 та П/П ОСОБА_2 , була передана земельна ділянка загальною площею 3,23 га. Недоліки земельної ділянки відсутні, будь - яких обтяжень не встановлено (а.с. 13).

Згідно до письмової заяви від 05 лютого 2018 року, адресованої ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просила не виконувати ніяких агротехнічних заходів на її земельній ділянці, площею, 2,2313 га, у зв`язку з тим, що має намір самостійно обробляти дану земельну ділянку. Причиною розірвання договору з ПП ОСОБА_2 є закінчення терміну дії договору. Просила повернути земельну ділянку після закінчення терміну дії договору. (а.с.16).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 , адресованої ФОП ОСОБА_2 , остання просила у строк до 31 серпня 2019 року перерахувати належні суми орендної плати за три роки (2016, 2017, 2018) в розмірі 11 121 грн 00 коп. на банківський рахунок № НОМЕР_2 відкритий на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 23).

Згідно картки реквізитів для проведення операцій поповнення рахунку, установа - Ощадбанку: Філія - Черкаське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ №10023/091, на ім`я ОСОБА_1 відкритий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 27).

За даними листа від 06 серпня 2019 року, адресованого ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 , орендна плата за 2019 рік становить 1 379 грн 49 коп. (а.с. 17-18).

Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 вересня 2019 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0252, площею, 3,2313 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва становить - 123 594 грн 66 коп. (а.с. 28).

Згідно копії записів на листі в клітинку (орендна плата 2016) у списку під номером 32 записано прізвище та ім`я - ОСОБА_7 , а також зазначено - 697 +3 603 + 119 +2 704 (а.с. 42).

За змістом копії записів на листі в клітинку (орендна плата 2017) у списку під номером 43 записано прізвище та ім`я - ОСОБА_8 , а також зазначено - 896 + 713 + 426 кг (а.с.43).

Згідно копії записів на листі в клітинку (орендна плата 2018) у списку під номером 41 записано прізвище та ім`я - ОСОБА_1 , а також зазначено - 907 кг + 1 108 кг ( а.с. 44).

Відповідно до списку власників земельних часток (паїв), які заключили договір оренди земельних ділянок (паїв) з ПП ОСОБА_2 по Соболівській сільській раді станом на 01 січня 2018 року під номером 32 прізвище, ім`я, по - батькові ОСОБА_1 закреслено (а.с. 46-47).

Згідно з додатком до договору (угоди) тимчасової міни земельної ділянки від 30 липня 2011 у списку під порядковими номерами № № 27, 28 записані ОСОБА_3 518, 3, 23 га, ОСОБА_3 - 519, 3, 23 га (а.с. 67).

Відповідно до листа від 19 грудня 2019 року вихідний № 224 виданого виконавчим комітетом Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області, з 2016 по 2018 рік земельний податок за земельну ділянку площею 3,2313 га, кадастровий номер :03:001:0252, яка належить ОСОБА_1 , сплатив ФОП ОСОБА_2 ; 2019 року за дану земельну ділянку земельний податок сплатила ОСОБА_1 (а.с. 91).

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2016 року по 3 квартал 2019 року отримала доходи: за 2016 рік - від Соболівської сільської ради за кодом 101 - заробітна плата, від СПД за кодом 106 - надання майна в лізинг. За 2017 рік - від Соболівської сільської ради за кодом 101 - заробітна плата, від СПД за кодом 106 -надання майна в лізинг. За 2018 рік - від Соболівської сільської ради за кодом 101 - заробітна плата, від СПД за кодом 106 - надання майна в лізинг. За 3 квартали 2019 року від Соболівської сільської ради за кодом 101 - заробітна плата (а.с. 93-94).

Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 4125813 від 29 травня 2013 року виданого Реєстраційною службою Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_1 має у приватній власності земельну ділянку площею 2,9662 га, адреса: с/рада Соболівська Шполянського району Черкаської області, кадастровий номер :03:001:0083, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 7, номер запису про право власності - 1109317, підстава виникнення права власності - рішення суду, серія та номер: б/н справа № 2-201/12 виданий 22 лютого 2012 року, видавник Шполянський районний суд Черкаської області (а.с. 96).

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності, судом в цілому вірно застосовано норми матеріального права, якими врегульовуються спірні правовідносини та не допущено порушення норм процесуального права.

Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про оцінку землі», ЗК України та ЦК України та ЦПК України та ПК України.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності позивачки підтверджується рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року № 710/1669/15-ц та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.04.2016 № 54762012.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК України право передавати земельну ділянку в оренду належить власнику. Згідно ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно договору оренди землі від 20 березня 2008 року, який був зареєстрований у Шполянському відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК», про що у земельному реєстрі вчинено запис від 12 червня 2008 року № 70, Орендодавець - ОСОБА_3 надала, а Орендар ПП ОСОБА_2 прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 3,23 га, у тому числі рілля, яка знаходиться в адміністративних межах Соболівської сільської ради Шполянського району Черкаської області.

Згідно до п. 8. даного договору, його укладено строком на 10 років. У випадку, якщо сторонами не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору не буде повідомлено письмово про намір розірвати його, договір вважається переукладеним на 10 (десять) років.

Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки в оренду від 19 червня 2008 року, додаток № 1 до договору оренди землі від 20 березня 2008 року складеного між орендодавцем ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_2 , була передана земельна ділянка загальною площею 3,23 га. Недоліки земельної ділянки відсутні, будь -яких обтяжень не встановлено.

Статтею 627 ЦК України регламентовано, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (ч. 1 ст. 210 ЦК України).

За змістом частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. ст. 13, 14 даного Закону, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції на дату реєстрації договору оренди землі б/н від 20 березня 2008 року, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції станом на дату укладання договору оренди землі № б/н від 20 березня 2008 року, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно п. а. ч. 1. ст. 90 ЗК України, у редакції станом на дату підписання спірного договору власники земельних ділянок мають право, зокрема, продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

У відповідності до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно ч. 2 ст.126 ЗК України, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Факт укладення договору оренди землі б/н від 20 березня 2008 року сторонами не заперечується.

Враховуючи, що договір зареєстрований 12 червня 2008 року та був укладений строком на 10 років, то відповідно строк його дії закінчився 12 червня 2018 року.

Позивачка зверталася із заявою до відповідача від 05 лютого 2018 року з проханням повернути земельну ділянку та не обробляти її після закінчення строку дії договору. Водночас відповідач не заперечував факт припинення дії договору оренди землі. У відповідно до п. 21 даного договору після припинення дії договору орендар повертає орендовану земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим в якому він одержав її в оренду.

Деталізації умов повернення земельної ділянки орендодавцеві укладений договір оренди землі не містить.

Однак, ст. 34 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент припинення дії договору оренди землі, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 2 ст. 390 ЦК України, власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна (стаття 400 ЦК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, як припинення дії, яка порушує право, так і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пункт 23 згаданої Постанови Пленуму, передбачено, що відповідно до ст. 387 ЦК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Водночас, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначено нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 1 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Відповідно до п. (д) ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Аргументи скаржника щодо обміну земельних ділянок, наведені у поданій ним скарзі були предметом дослідження в процесі розгляду справи судом першої інстанції та відповідно вмотивовано ним відхилені за необґрунтованістю. Наводячи їх повторно в якості підстав для задоволення поданої ОСОБА_2 скарги, останнім не надано жодних документально підтверджених доказів укладення договорів міни земельних ділянок. Крім того, даний факт спростовується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 09.03.2016 № 54762012, а списки орендарів є неналежними доказами факту повернення земельної ділянки позивачу.

Посилання скаржника на безпідставне відхилення судом першої інстанції його клопотання про витребування доказів, зокрема, довідки у СТОВ «Агроспілка» де відображена інформація про фактичне використання земельних ділянок покійної ОСОБА_3 до 2018 року включно та повернення відповідачем земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , якими він користувався до 2018 року, колегія суддів не може взяти до уваги з тих підстав, що ним як, автором вказаного клопотання, документально не доведено факту неможливості самостійного подання доказів, які обґрунтовують наведені ним доводи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За викладених обставин, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту повернення орендарем після припинення договору оренди земельної ділянки, у стані не гіршому порівняно з тим, в якому вона була одержана в оренду, безпосередньо орендодавцеві.

Водночас сплата податку за землю позивачем не може бути доказом того, що підтверджує факт повернення земельної ділянки.

Крім того, у листі від 06 серпня 2019 року адресованого відповідачем до позивачки, ОСОБА_2 вказує про орендну плату за 2019 рік.

Таким чином, оскільки, відповідач не надав доказів повернення земельної ділянки позивачці, після припинення договору оренди землі б/н укладеного 20 березня 2008 року який зареєстрований у Шполянському відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК», про що у земельному реєстрі вчинено запис від 12 червня 2008 року за № 70, та продовжував фактично користуватися даною земельною ділянкою, і у 2019 році, відповідно зобов`язаний сплатити кошти, які без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, відповідач зберіг у себе.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції зробленим у приведеному рішенні в частині, що є предметом апеляційного оскарження. Суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що в цій частині позов підлягає до повного задоволення.

Водночас, визначаючи розмір коштів, які підлягають поверненню, суд керувався наступним.

Відповідно до ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно ст. 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3% їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 % їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1% їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 % нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 в та не більше 5 % нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; не може перевищувати 12 % нормативної грошової оцінки.

Згідно п. 289.1. ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

У відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Присуджуючи до стягнення компенсації за завдану майнову шкоду саме в розмірі 14831 грн 00 коп., суд першої виходив з того, що позивачкою на підтвердження розрахунку суми стягнення, надано витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 24 вересня 2019 року, виданої відділом у Шполянському районі, Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, відповідно до якого нормативна грошової оцінка земельної ділянки складає: 123 594 грн. 66 коп. Дана вартість стосується земельної ділянки площею 3,3213 га, кадастровий номер :03:001:0252.

Враховуючи приведену інформацію, позивачкою було розраховано суму коштів яка підлягає стягненню шляхом множення суми 123 594 грн. 66 коп. (грошова оцінка земельної ділянки) х 12%, в результаті чого отримано суму в 14 831,00 грн. Даний розмір визначений за 1 рік., зокрема 2019 році в якому вказана ділянка перебувала у володінні відповідача за відсутності на це правової підстави, оскільки строк договору оренди, як зазначалося вище збіг 12 червня 2018 року, і орендодавець не бажала його пролонгації. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо обґрунтованості саме вказаного розміру компенсації.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б свідчили про використання ним спірної земельної ділянки поза межами дії договору оренди, укладеного з позивачкою та відповідно відсутності підстав для стягнення з нього коштів як безпідставно набутих, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони жодним чином не доведені та не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

Рішення суду в неоскаржуваній його частині не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки рішення суду першої інстанції в частині його перегляду, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 04 березня 2020 року в частині витребування із незаконного володіння земельної ділянки та стягнення коштів в розмірі 14 831 грн 00 коп., як безпідставно набутих, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Головуючий: Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов