Справа № 523/3302/20
Провадження №4-с/523/48/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2020 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі, скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Фішер Віти Валеріївни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса Фішер В.В. (далі за текстом державний виконавець Фішер В.В.) в якій посилаючись на те, що останньою, під час примусового виконання рішення суду стосовно стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та 14.02.2020р. було складено розрахунок заборгованості по аліментам. Так, державним виконавцем в розрахунок заборгованості по аліментам безпідставно був включений борг за листопада 2016р., в той час коли заборгованість була сплачена до 01 грудня 2016р. у повному обсязі, що підтверджується заявою представника ОСОБА_2 від 17 листопада 2016р. Крім того, між сторонами виконавчого провадження була досягнута домовленість про те, що ОСОБА_1 буде сплачувати щомісячно 800,00грн. аліментів, що також підтверджується зазначеною вище заявою, проте такі обставини не враховані державним виконавцем під час складання розрахунку. Скаржник зазначає, що починаючи з грудня 2016р. по теперішній час він справно сплачує аліменти. Посилаючись на зазначені порушення ОСОБА_1 просить суд:

визнати неправомірними дії державного виконавця Фішер В.В. в частині складання розрахунків заборгованості по аліментам від 27 січня та 14 лютого 2020р.;

скасувати розрахунки заборгованості по аліментам від 27 січня та 14 лютого 2020р.

Представник заявника в судовому засіданні обставини зазначені у скарзі підтримала, просить задовольнити.

Державний виконавець Фішер В.В. вважала, що скарга є безпідставною, а проведений нею розрахунок заборгованості по аліментам відповідає фактичним обставинам визначених рішенням суду, місцем роботи боржника та розміру його доходів отриманих за розрахунковий період.

ОСОБА_2 вважає, що скарга є безпідставною. Про наявність заяви від 17 листопада 2016р. вона дізналась під час розгляду справи. Вважає, що посилання ОСОБА_1 на домовленість про сплату 800,00грн. аліментів, яка між ними не мала місце, не може суперечити рішенню суду.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що з 18 січня 2016р. на виконанні державного виконавця Фішер В.В. перебуває виконавче провадження №49836791, відкрите на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси з виконання виконавчого листа № 523/3084/15-ц щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 , починаючи з 27 лютого 2015р. до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 14 лютого 2020р. убачається, що станом на 01 січня 2020р. ОСОБА_1 за період з листопада 2016р. по 01 січня 2020р. має заборгованість по аліментам перед ОСОБА_2 в твердій грошовій сумі 36 819,32грн. Такий розрахунок був проведений в зв`язку із зверненням представника стягувача із заявою, якою були додані копії квитанції на підтвердження сплати ОСОБА_1 аліментів в період з грудня 2016р. по грудень 2019р.

Приймаючи до уваги, що розрахунок від 14 лютого 2020р. охоплює та фактично змінює розрахунок заборгованості від 27 січня 2020р., судом досліджується останній розрахунок від 14 лютого 2020р.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-УІІІ, примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст.18 Закону №1404-УІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ч.2 ст. 18 Закону №1404-УІІІ державний виконавець зобов`язаний вживаючи заходи щодо примусового виконання рішень: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За вимогами ч.1, 4 ст. 12 Закону №1404-УІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів регламентується ст. 71 Закону України №1404-УІІІ, зокрема частинами першою-четвертою, згідно яких виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 Наказ МЮУ № 512/5. виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Так, державний виконавець обчислила заборгованість по аліментам за листопад 2016р. починаючи з 18 листопада 2016р. в сумі 446,76грн., при отриманому ОСОБА_1 заробітку за місяць в розмірі 2872,04грн. Суд погоджується з таким розрахунком, так як з внесеної представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 заяви від 17 листопада 2016р. ОСОБА_1 здійснив погашення боргу по аліментам, саме по 17 листопад 2016р. Відтак, твердження ОСОБА_1 та його представника про сплату аліментів по 01 грудня 2016р. є безпідставними.

Суд також відхиляє твердження ОСОБА_1 про його домовленість з ОСОБА_2 щодо сплати 800,00грн. аліментів щомісячно, так як зміст заяви від 17 листопада 2016р. не містить такої, а має лише посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про самостійну сплату ОСОБА_1 аліментів в розмірі 800,00грн. Таке твердження не може розцінюватися судом, як досягнення згоди на сплату аліментів у майбутньому.

Крім того, виходячи з характеру виниклих правовідносин, домовленість про сплату меншого розміру аліментів, ніж визначено судовим рішенням, може мати місце за минулий період, що повинно бути підтверджено заявою та (або) розпискою стягувача. Або на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про зменшення розміру аліментів, раніше присуджених за рішенням суду. Проте, такого суду з боку ОСОБА_1 представлено не було. Більш того ОСОБА_2 категорічно заперечувала про достягнення домовленості на зменьшення розміру аліментів.

Інша частина розрахунку заборгованості по аліментам від 14 лютого 2020р. була складена державним виконавцем ОСОБА_5 з урахуванням розміру доходів отриманих боржником за розрахунковий період, середнього заробітку в Одеській області, під час неотримання заробітку боржником, та з урахуванням самостійно проведених боржником виплат аліментів на користь ОСОБА_2 .

Отже, розрахунок від 14 лютого 2020р. був складений державним виконавцем Фішер В.В. на підставі фактичних даних, отриманих від сторін виконавчого провадження, у відповідність до ст.195 СК України, вимог Закону України №1404-УІІІ та Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02.04.2012 Наказ МЮУ № 512/5.

Посилання ОСОБА_1 на не своєчасність складання розрахунку заборгованості по аліментам знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та вказують на бездіяльність державного виконавця в частині необчислення розміру заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Втім, таке не впливає на правильність складеного розрахунку від 14 лютого 2020р. та не скасовує обов`язок ОСОБА_1 виконувати рішення суду, а у випадку виявлення заборгованості, сплатити її.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що внесена до суду скарга є безпідставною, не обґрунтованою та не підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.451 ЦПК України,

УХВАЛИВ

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Фішер Віти Валеріївни, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня виготовлення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена та підписана суддею 24 червня 2020р.

Суддя