Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 755/8201/17

провадження № 61-18834св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Астахової О. О. від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д. від 01 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселення.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2015 року, укладеного між ним та відповідачем, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтковським В. С. та зареєстровано в реєстрі за № 3649. Однак, після укладення зазначеного договору купівлі-продажу квартири від 06 жовтня 2015 року, відповідач з квартири не виселилася і, не зважаючи на вимоги позивача звільнити житло, продовжує проживати в спірній квартирі. У зв`язку із чим, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право власника у володінні, користуванні та розпорядженні належною йому на праві власності квартирою, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судовий збір. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково та ухвалюючи рішення про виселення відповідача, місцевий суд виходив з того, що позивач у встановленому законом порядку на відповідній правовій підставі набув право власності на вказану квартиру, а відповідач відмовляється добровільно виселитись із квартири, що призводить до порушення прав і законних інтересів власника квартири АДРЕСА_1 . Щодо позовної вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , то суд виходив із того, що у квартирі зареєстровані особи відсутні, а тому позовні вимоги в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування задоволенню не підлягають.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з рішенням місцевого суду про часткове задоволення позову, зазначив про те, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не має.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати зазначені судові рішення в частині виселення відповідача із спірної квартири.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення мотивовано тим, що між сторонами вчинено правочин купівлі-продажу спірної квартири. Однак на час розгляду цієї справи вказаний правочин осорюється в судовому порядку в межах цивільної справи № 755/926/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, яка наразі триває. У зазначеній справі наявні докази, які дають змогу стверджувати, що вказаний правочин здійснювався відповідачем під впливом обману, тяжкої обставини, а також у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Виселення із займаної квартири позбавить відповідача житла, оскільки ОСОБА_2 у своїй власності та користуванні іншого помешкання не має.

Судові рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У листопаді 2019 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає про те, що оскільки позивач в установленому законом порядку на відповідній правовій підставі набув право власності на спірну квартиру, відповідає відмовляється добровільно виселитись із квартири, що призводить до порушення прав і законних інтересів власника квартири, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про виселення ОСОБА_2 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу 755/8201/17 з Дніпровського районного суду м. Києва. Зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 06 жовтня 2015 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтковським В. С. та зареєстровано в реєстрі за № 3649, згідно з яким відповідач продав, а позивач купив квартиру АДРЕСА_1 .

За даними витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 жовтня 2015 року здійснено реєстрацію права власності позивача ОСОБА_3 на вказану вище квартиру.

Відповідач продовжує проживати у квартирі АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що позивач вимагає звільнити займане нею житло.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У вказаній справі, суди попередніх інстанцій, врахувавши, що припинення права власності у колишнього власника, тягне за собою втрату ним права користування житлом, дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для виселення відповідача.

Доводи ОСОБА_2 , викладені в касаційній скарзі, про те, що вона не має у власності та користуванні іншого помешкання, а виселення останньої зі спірної квартири призведе до позбавлення її належних умов існування є безпідставними, оскільки, судами встановлено, що відповідач зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_2 , доказів на підтвердження відсутності у ОСОБА_2 у власності іншого нерухомого майна матеріали справи не містять.

На час розгляду справи договір купівлі-продажу спірної квартири недійсним не визнаний, в разі поновлення права власності на квартиру, відповідач не позбавлена можливості захистити свої права, тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2019 року було зупинено виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 31 травня 2019 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун