Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-1857/11
Провадження № 4-с/552/28/20
У Х В А Л А

іменем України

01.07.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), яка полягає у не скасуванні арешту майна, боржник у виконавчому провадженні Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», -

ВСТАНОВИВ :

Заявник ОСОБА_1 1 червня 2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави зі скаргою на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми), яка полягає у не скасуванні арешту майна.

Скарга обґрунтована тим, що за інформацією Держаного реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ОСОБА_1 міститься запис про обтяження всього нерухомого майна, накладений у зв`язку з примусовим виконанням рішення Київського районного суду м. Полтави в справі № 2-1857/11. Відповідно до довідки від 07.02.2020, яка видана Відділом примусового виконання рішень УЗПВР у Полтавській області, виконавчий лист в справі № 2-1857/11 пред`являвся на примусове виконання декілька разів, останнім виконавчим провадженням є виконавче провадження № 51257179, в межах якого 04.10.2016 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Після цього виконавчий документ до виконання не пред`являвся.

З огляду на викладене, заявник вважає, що арешт підлягає скасуванню.

В своїй скарзі просив скасувати арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою державного виконавця в межах виконавчих проваджень № № 30021181, 42434478, 44096807, 46886047, 49478031, 5125179.

Представник заявника подав до суду заяву, в якій просив розглядати скаргу без його участі та без участі заявника.

Орган ДВС в судове засідання свого представника не направив, в поданому до суду відзиву (а.с. 15) просив суд в задоволенні скарги відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що постановою від 04.10.2016 в межах виконаного провадження № 51257179 виконавчий документ, а саме виконавчий лист Київського районного суду м. Полтави в справі № 2-1857/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та кредит» боргу в розмірі 3297896,31 грн, повернуто стягувачу, повторно на виконання не пред`являвся, але боржником не було сплачено виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

Представник стягувача в судове засідання також не з`явився.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 20 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-1857/11 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3295106,31 грн заборгованості за кредитними договорами, 2550 грн витрат по оплаті судового збору, 240 грн витрат по оплаті витрат на ІТЗ розгляду справи, а всього 3 297 896,31 грн. Рішення набрало законної сили. По справі Київським районним судом м. Полтави видані виконавчі листи.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Встановлено, що зазначене судове рішення боржником ОСОБА_1 в добровільному порядку виконано не було, за заявою АТ «Банк «Фінанси та кредит» судом в справі видано виконавчі листи, які неодноразово пред`являлися на примусове виконання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обов`язок, а не право виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Встановлено, що в провадженні органу ДВС перебувало виконавче провадження № 51257170 з примусового рішення виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Полтави в справі № 2-1857/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3295106,31 грн заборгованості.

Постановою від 04.10.2016 у виконавчому провадженні № 51257170 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними (а.с. 5, 15).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 6-7) зареєстровано обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна, підставою якого є постанова про арешт майна та оголошення зборони на його відчуження Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Полтавській області від 25.11.2011 в межах виконавчого провадження № 30021181.

Звертаючись до суду з відповідною скаргою, заявник вважає, що має місце бездіяльність державного виконавця, яка полягає в тому, що при закінчення виконавчого провадження не було знято арешт з майна боржника.

Разом з тим, відповідно до норм п. 2 ст. 47 Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» в редакції станом на час прийняття державним виконавцем рішення про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 5 зазначеної статті Закону передбачено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Статтею 50 Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст. 49 Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому у ній не зазначено такий випадок, якщо виконавчий лист повернуто у зв`язку з відсутністю майна у боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2 ст. 50 Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження".

В постанові від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г (ЄДРСРУ № 71718810) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на час виникнення відносин), виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Більше того, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Вказана позиція також міститься у справі № 6-6568св17.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що боржником ОСОБА_1 судове рішення в справі № 2-1857/11 Київського районного суду м. Полтави про стягнення на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3295106,31 грн заборгованості не виконано, дії державного виконавця в частині не вирішення питання про скасування арешту з майна боржника вчинені на підставі Закону України 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження", в межах наданих державному виконавцеві повноважень та правомірно.

Тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу ДВС, яка полягає у не скасуванні арешту майна, слід відмовити за її безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яка полягає у не скасуванні арешту майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасники:

Заявник ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суб`єкт оскарження Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), місцезнаходження 36014, м. Полтава, вул. Героїв-пожежників, 13, .

Стягувач Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит», місцезнаходження 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, , уповноважена особа ОСОБА_2 .

Повний текст ухвали складено 1 липня 2020 року.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко