Номер провадження: 22-ц/813/5722/20
Головуючий у першій інстанції Єршова Л.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 522/17830/18

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5722/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

- за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Квартирно-експлуатаційний відділу м. Одеси, про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії військової частини, поновлення на квартирному обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Єршової Л.С. 19 грудня 2019 року,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом засідання комісії № 8 від 29 серпня 2018 року, про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та виключення зі списку загальної черги осіб, що потребують поліпшень житлових умов; 2) зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 з членами сім`ї на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 м. Одеса у загальній черзі з 02.04.2004 року.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 24.07.1996 року він проходив військову службу у Збройних Силах України. 02.04.2004 року позивач був зарахований на квартирний облік у загальну чергу як особа, що потребує поліпшення житлових умов. Згідно з наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №217 від 06.12.2017 року ОСОБА_1 був звільнений з військової служби в запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 18.12.2017 року його було виключено зі списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до Печерського РВК м. Києва. 29.08.2018 року рішенням житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 м. Одеса, оформленого протоколом №8, позивача знято з квартирного обліку та з черги на отримання житла у зв`язку зі звільненням у запас за пунктом «ї» (у зв`язку з закінченням строку контракту). Однак, такі дії житлової комісії позивач вважає неправомірними та просить суд поновити його порушені права (Т. 1, а. с. 2 6).
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов заперечує проти його задоволення, посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки житлова комісія не вважається підрозділом ВЧ НОМЕР_1 , а є самостійним колегіальним органом, який і відповідає за вимогами ОСОБА_1 ..
Третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси у поясненнях щодо позову зазначило, що КЕВ при знятті позивача з квартирного обліку діяв відповідно до положень наказу Міністра оборони України №737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні суду першої інстанції підтримали доводи та вимоги позову (а. с. 99 100).
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 у судове засідання представника не направила.
Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Причини неявки представника суду не повідомила.
Третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси у судове засідання представника не направив. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Надав до суду заяву про слухання справи за відсутності його представника, у якій заперечував проти задоволення позову.
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2019 року вищезазначений позов залишено без задоволення.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби він не мав права бути залишений на квартирному обліку, оскільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. Разом з тим, на квартирному обліку залишаються лише ті громадяни, які звільнилися з військової служби у запас або відставку за віком, за станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами (а. с. 39 - 42).
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленим, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на помилковість висновку суду першої інстанції щодо застосування правил Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (із змінами).
У відзиві на апеляційну скаргу представник військової частини НОМЕР_1 Кучеренко Ю.М. заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Посилається на те, що ОСОБА_1 був звільнений із військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку дії контракту, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення в запас було закінчення строку дії контракту, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів.Зазначає про те, що на час звільнення з військової служби ОСОБА_1 не мав права бути залишений на квартирному обліку, оскільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту, а залишаються на квартирному обліку лише ті громадяни, які звільнилися з військової служби у запас або відставку за віком, за станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами (п. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (із змінами).Зазначає про те, що вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню, адже позивачем не було належним чином доведено та обґрунтовано викладені в позовній заяві обставини, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.Вказує на те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У письмових поясненнях, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Конюхов Д.В. заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції просить залишити без змін. Вказує на те, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби він не мав права бути залишений на квартирному обліку, оскільки звільнився у запас у зв`язку із закінченням строку контракту. На квартирному обліку залишаються лише ті громадяни, які звільнилися з військової служби у запас або відставку за віком, за станом здоров`я або у зв`язку із скороченням штатів або організаційними заходами.
Також від представника Квартирно - експлуатаційного відділу м. Одеси Конюхова Д.В. до суду апеляційної інстанції надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси.
Від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності останнього.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Інших заяв та клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Згідно із частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, наявність клопотання позивача та наявність клопотання представника третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги відзиву на апеляційну скаргу та вищевказаних письмових пояснень, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про безпідставність вимог позову. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.07.2017 року ОСОБА_1 було зараховано до списку особового складу частини на посаду офіцера мобілізаційного відділу організаційно-мобілізаційного управління штабу (Т. 1, а. с. 8).
Згідно з витягом з протоколу №8 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2016 року майора ОСОБА_1 включили до загальної черги з 02.04.2004 року (з дати постановки на квартирний облік за попереднім місцем служби) (Т. 1, а. с. 223).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2017 року відповідно до частини шостої статті 26 з урахуванням підпункту «ї» підпункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дію якого було продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження контракту ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту (Т. 1, а. с. 8).
Вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах України станом на 18.12.2017 року становить 21 рік.
Згідно з вищевказаним наказом з 18.12.2017 року ОСОБА_1 направлений для зарахування на військовий облік до Печерського РВК м. Києва.
Під час проходження служби у гарнізоні м. Києва у військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 не перебуває на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов в період з 13 липня 2018 року по теперішній час, що підтверджується довідкою Київського Квартирно-експлуатаційного управління від 31.07.2019 року №517/6.1-941 (Т. 1, а. с. 163).
З матеріалів облікової справи вбачається, що за весь період проходження військової служби майор ОСОБА_1 постійним або службовим житлом не забезпечувався (Т. 1, а. с. 171 - 224).
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 29 серпня 2018 року, відображеним у протоколі №8, ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку як такого, що не має підстав перебувати на квартирному обліку після звільнення в запас у зв`язку із закінченням строку контракту (Т. 1, а. с. 12).
Між сторонам виникли правовідносини щодо поновлення на квартирному обліку.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який набрав чинності 01 січня 2005 року, стаття 12 вказаного Закону викладена в новій редакції.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Позивач ОСОБА_1 поставлений на облік для поліпшення житлових умов 02 квітня 2004 року.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
Наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1.4 наведеної Інструкції військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до 01 січня 2005 року (набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку - без врахування вислуги на військовій службі.
При зарахуванні позивача у 1995 році на квартирну чергу діяв Наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», який втратив чинність 10 листопада 2006 року, яким, було встановлено порядок забезпечення жилими приміщеннями осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, військовослужбовців-жінок та працівників (не військовослужбовців) Збройних Сил України.
Пунктом 13 даного Положення визначено, що військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та квартирно-експлуатаційних частинах району до отримання житла, за винятком: поліпшення житлових умов, переміщення до нового місця служби, засудження до позбавлення волі на термін понад 6 місяців та наданні відомостей, які не відповідають дійсності.
Позивач проходив військову службу і потребував поліпшення житлових умов. Винятків, встановлених пунктом 13 наведеного Положення щодо позивача не встановлено.
Відповідно до абзацу 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, в редакції, чинній на момент зняття позивача з обліку, військовослужбовці, зараховані на квартирний облік після набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які мають вислугу на військовій службі менше ніж 20 років, у разі звільнення з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів та неможливістю проходити військову службу, залишаються на цьому обліку до отримання жилого приміщення для постійного проживання.
Згідно ж з пунктом 2.18 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зарахування позивача на облік мало місце в 2004 році, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила 20 років 11 місяців, постійним або службовим житлом він не забезпечувався, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов у КЕВ м. Одеси.
Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Пунктом 1 частини другої статті 40 ЖК України визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.
Встановивши, що при зарахуванні позивача у чергу на отримання житла у 2004 році та перебування його на квартирному обліку порушень житловою комісією та позивачем допущено не було, під час проходження військової служби та на момент звільнення позивач постійним або службовим житлом не забезпечувався, вислуга років у Збройних Силах на момент звільнення становила 20 років 11 місяців, на момент звільнення перебував на обліку для поліпшення житлових умов, підстави, визначені законом для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов не настали, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивач разом з родиною підлягає поновленню на обліку військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов та перебувають на обліку.
Вказана правова позиція є відображенням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 639/302/18-ц.
Частиною 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на вищевикладене, доводи письмових пояснень, які фактично є відзивом на апеляційну скаргу, відзиву на апеляційну скаргу, є безпідставними.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції щодо застосування правил Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 року №1081 (із змінами).
Отже, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення вимог вищевказаного позову.
З урахуванням вищенаведеного, апеляційна скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 2, 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову та апеляційної скарги, підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у розмірі 2 102,00 грн. = 840,80 грн. + (840,80 грн. х 1,5).

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2019 року задовольнити.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2019 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Визнати незаконним та скасувати рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яке оформлене протоколом засідання цієї комісії № 8 від 29 серпня 2018 року, про зняття ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) з квартирного обліку та виключення зі списку загальної черги осіб, що потребують поліпшень житлових умов.

Зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) у складі родини в кількості трьох осіб - ОСОБА_1 , 1979 року народження; ОСОБА_3 , 1983 року народження; ОСОБА_4 , 2006 року народження, на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов у військовій частині НОМЕР_1 міста Одеса у загальній черзі з 02 квітня 2004 року.

Стягнути з військовій частині НОМЕР_1 (Код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір у сумі - 2 102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе