ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/2488/19

провадження № 22-ц/4809/651/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2020 року у складі судді Шевченко І.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі ПАТ «РОДОВІД БАНК») в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «РОДОВІД БАНК» Шевченка А.М. звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що 01.10.2007 між Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 539/ІЖ-001.07.1 з подальшими змінами та доповненнями.

З 17.06.2009 відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» зміно назву банку з Відкрите акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» було змінено на Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК».

На підставі вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 19 000,00 доларів США строком по 01.10.2017 включно.

Для забезпечення зобов`язань відповідача щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, пені за несвоєчасну сплату процентів, штрафу, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов кредитного договору 01.10.2007 між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 3756.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов?язань перед іпотекодержателем за кредитним договором, передав банку в іпотеку належні йому на праві власності: об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, незавершений будівництвом, що розташований в АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, загальною площею 1000,00 (одна тисяча) кв.м., на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору відповідач зобов`язався: - починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10» числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 158,33 доларів США на рахунок, вказаний в пункті 1.2 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку; - повернути одержаний кредит згідно з умовами кредитного договору не пізніше «01» жовтня 2017 року (пункт 4.1.1 Кредитного договору); - сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця, наступного за звітним, а також «01» жовтня 2017 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку.

В порушення зобов`язань, встановлених пунктами 4.1, 4.2 кредитного договору, відповідач не повернув у повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатив проценти за користування кредитними коштами.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20.05.2013 у справі № 1111/10494/12, провадження № 2/1111/2511/12, яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.09.2013 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 01.10.2007 № 539/ІЖ-001.07.1 у розмірі 26 646,43 доларів США. та судовий збір в сумі 1 064,94 грн.

Станом на 20.02.2019 рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20.05.2013 не виконано і заборгованість відповідача перед банком становить 27 315,86 доларів США, яка складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом 16 945,72 долари США; суми простроченої заборгованості за процентами кредиту 2 365,60 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 5 437,49 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 800,71 долар США; суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 1 526,70 доларів США; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 239,65 доларів США.

Посилаючись на норми Закону України «Про іпотеку» та правову позицію викладену в Верховним Судом України, позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача за кредитним договором № 539/ІЖ-001.07.1 від 01.10.2007, яка станом на 20.02.2019 становить 27 315,86 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки: об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, незавершений будівництвом, що розташований в АДРЕСА_1 ; - земельну ділянку, загальною площею 1000,00 (одна тисяча) кв.м., на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, згідно з Договором іпотеки від 01.10.2007, укладеного між банком та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 3756, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України шляхом пред`явлення позову та його подачі 11.12.2012 по справі №1111/10494/12, тобто кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, а тому строк позовної давності щодо додаткової вимоги про накладення стягнення на заставлене майно сплив - 11.12.2015.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач вважає висновки Ленінського районного суду м. Кіровограда помилковим, оскільки вони не відповідають обставинам справи, а рішення не відповідає нормам матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «РОДОВІД БАНК», яка подана його представником - адвокатом Рудюк В.І. зазначив, що частиною 2 ст. 1050 ЦК передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2015 по справі № 1111/10494/12 було задоволено позовні вимоги щодо стягнення не всієї суми кредиту, яка залишилася несплаченою, а лише простроченої суми основної заборгованості за кредитом, прострочених процентів за кредитом. Тому, вважає, що пред`явивши вимогу про стягнення простроченої заборгованості та прострочених процентів за кредитом кредитор не змінив строк виконання основного зобов`язання.

Представник позивача зауважив, що на момент звернення банку до суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, основне зобов`язання відповідачем не виконано.

Також зазначав, що відповідно до пункту 5.4 Договору іпотеки від 01.10.2007, укладеного між позивачем і відповідачем, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного розрахунку Іпотекодавця із Інотекодержателем за основним зобов`язанням.

Умови Договору іпотеки від 01.10.2007 цілком відповідають позиції Верховного Суду щодо строків дії договору, викладеній в пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Звертає увагу суду, що Договір іпотеки від 01.10.2007 діє до повного розрахунку Іпотекодавця з Іпотекодержателем за основним зобов`язанням. Оскільки ОСОБА_1 за основним боргом не розрахувався, а отже Договір іпотеки свою дію не припинив, то право банку звернутись до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки наявне доти, поки не буде виконане основне зобов`язання відповідачем.

З огляду на вищевикладене, вважає, що ПАТ «РОДОВІД БАНК» в межах строку позовної давності звернувся до суду з позовом, а отже правові підстави для застосування позовної давності до вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у Ленінського районного суду м. Кіровограда були відсутні.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що посилання ПАТ «РОДОВІД БАНК» на те, що існує нібито додаткова заборгованість за кредитом є безпідставним, оскільки додаткові кошти не видавалися. Також, позивач по даній справі та по справі №1111/10494/12 про існування іншої суми кредиту ніж 16945,72 дол. США, яка залишилась несплаченою, не повідомляв. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував строки позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

01.10.2007 між позивачем - Відкритим акціонерним товариством «РОДОВІД БАНК» та відповідачем - ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 539/ІЖ-001.07.1, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки на загальну суму 19 000 доларів США строком по 01.10.2017 (п. 1.1 договору) зі сплатою 14% річних (п.1.3 договору).

Згідно з додатковою угодою до кредитного договору, укладеною 29.07.2008, розмір відсоткової ставки за користування кредитом було збільшено до 16% починаючи з дати підписання цієї угоди.

На підставі вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі у розмірі 19 000,00 доларів США строком по 01.10.2017 включно.

Факт отримання відповідачем зазначених коштів не заперечується позивачем.

Відповідно до пункту 4.2 кредитного договору відповідач зобов`язався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до «10» числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 158,33 доларів США на рахунок, вказаний в пункті 1.2 цього договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку; повернути одержаний кредит згідно з умовами кредитного договору не пізніше «01» жовтня 2017 року (пункт 4.1.1 Кредитного договору); сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом до 10-го числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця, наступного за звітним, а також «01» жовтня 2017 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення готівкових грошових коштів у касу Банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку.

Крім того, між сторонами був укладений іпотечний договір від 01.10.2007, згідно з яким іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором від 01.10.2007 № 539/ІЖ-001.07.1 передає іпотекодержателю в іпотеку належне йому майно: об`єкт незавершеного будівництва, житловий будинок, незавершений будівництвом, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 1000 кв. м, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва.

Як зазначає позивач станом на 20.02.2019 заборгованість відповідача перед банком становить 27 315,86 доларів США, яка складається з: суми простроченої заборгованості за кредитом 16 945,72 долари США; суми простроченої заборгованості за процентами кредиту 2 365,60 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 5 437,49 доларів США; суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 800,71 долар США; суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 1 526,70 доларів США; суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 239,65 доларів США.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2013 задоволено позов ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 26 646,43 долари США, з яких прострочена заборгованість по кредиту 16 945,72 доларів США, прострочена заборгованість по процентам 2 777,56 доларів США, пеня 6 329,73 доларів США, загальна сума 3% річних 593,41 долари США та судовий збір пропорційно з кожного по 1 064,93 грн.

Рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 10.09.2013 в частині стягнення на користь банку заборгованості солідарно з ОСОБА_2 та судових витрат скасоване, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Судом також встановлено, що 15.01.2014 Подільським ВДВС м. Кропивницький відкрито виконавче провадження 41385611 по виконавчому листу, виданому на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.05.2013 та звернуто стягнення на пенсію відповідача ОСОБА_1 , з якої щомісячно проводяться утримання шляхом зарахування кошів на користь позивача, але вказані обставини не свідчать про визнання позову відповідачем, та не впливають на перебіг строку позовної давності.

Крім того, заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.10.2011 по справі № 2-230/11 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Сергеєвим О.О. 10.11.2009 за № 1075 на іпотечному договору від 01.10.2007. Вказані обставини також не впливають на перебіг строку позовної давності.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «РОДОВІД БАНК») підтримав апеляційну скаргу, відповідач ОСОБА_1 та його представник заперечили проти її доводів, просили рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.5 Кредитного договору разі недотримання Позичальником умов цього Договору Банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, процентів, а також звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пред`явивши 11 грудня 2012 року позовну вимогу до суду про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та інших нарахувань, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18).

Тлумачення статті 264 ЦК України свідчить, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року у справі № 6-1996цс16.

За таких обставин, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості 11 грудня 2012 року, який розглянутий судом по суті, позивач перервав позовну давність у спорі з відповідачем щодо стягнення кредитної заборгованості. Позовна давність за пред`явленими банком в цій справі вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки почалася заново з 12 грудня 2012 року і закінчилася 12 грудня 2015 року. Тому, при зверненні до суду в квітня 2019 року з позовом в цій справі шляхом пред`явлення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, ПАТ «РОДОВІД БАНК» пропустило позовну давність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зважаючи на те, що строк виконання основного зобов`язання було змінено банком внаслідок пред`явлення 11 грудня 2012 року вимоги про дострокове погашення заборгованості, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за процентами та пенею, нарахованими після 12 грудня 2012 року, є необґрунтованими.

Доводи ПАТ «РОДОВІД БАНК» наведені в апеляційній скарзі, про те, що, оскільки ОСОБА_1 за основним боргом не розрахувався, а отже Договір іпотеки свою дію не припинив, то право банку звернутись до суду із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки наявне доти, поки не буде виконане основне зобов`язання відповідачем, не ґрунтуються на законі та доказах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «РОДОВІД БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.М. Єгорова