н/п 4-с/490/73/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення (повідомлення) державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області,-

ВСТАНОВИВ:

Стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, в якій просив рішення (повідомлення) Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області від 18.04.2018року №15683 - скасувати як незаконне та зобов`язати прийняти виконавчий лист №1423/18835/2012 від 25.03.2013 року до виконання без сплати авансового внеску.

При цьому, ОСОБА_1 також просив визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаєва під час виконання рішення .

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що державним виконавцем 18.04.2018 року винесено Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання того, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження не додано квитанції про сплату авансового внеску або документів, що звільняють його від сплати - за п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження. Скаржник вважає, що він звільнений від сплати авансового внеску, а тому, державний виконавець неправомірно повернув виконавчий документ стягувану без прийняття до виконання.

Скаржник та його представник до судового засідання не з`явилися, надав заяву про розгляд скарги у його відсутності та вимоги скарги підтримали у повному обсязі.

Державний виконавець до судового засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти скарги не надав.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось

Обставини справи, встановлені судом.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.01.2013 року позов ОСОБА_1 до Кредитної спілки Кредитний альянс про стягнення грошового вкладу та відсотків задоволено, стягнуто з Кредитної спілки Кредитний альянс на користь ОСОБА_1 грошовий вклад по договору №55 від 17.06.2009 року в сумі 66000 грн. та відсотків у сумі 27745,32 грн., всього 93745,32 грн.

25.03.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №1423/18835/2012.

03.06.2013 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 24.05.2013 року.

14.06.2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

05.08.2013 року скаржник звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 14.06.2013 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.11.2013 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 14.06.2013 року - відмовлено.

05.11.2013 року скаржник повторно звернувся до Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області про відкриття виконавчого провадження.

07.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.06.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

19.08.2014 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вище вказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 05.08.2014 року.

25.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

22.03.2016 року відкрито виконавче провадження примусового виконання вищевказаного виконавчого листа за заявою стягувача від 30.12.2015 року.

25.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

29.06.2017 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Центрального відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №1423/18835/2012.

13.07.2017 року Повідомленням державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області повернуто виконавчий документ - виконавчий лист № 1423/18835/2012 стягувачу ОСОБА_1 без прийняття до виконання за п.8 ч.4 ст. 4 ЗУ Про виконавче провадження, оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

З тексту постанови вбачається, що державним виконавцем застосовані положення ч. 2 ст. 26 цього Закону, а саме - до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

07.07.2017 року це повідомлення отримано ОСОБА_1 .

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його до суду.

15 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби.

Ухвалою від 15.02.2018 року скаргу задоволено, зобов`язано прийняти виконавчий лист до виконання.

13.09.2018 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва визнано неправомірною діяльність Центрального ДВС під час виконання рішення за виконавчим листом № 1423/18835/2012, виданого 25.03.2013 року за період з 29 червня 2017 року по 15 лютого 2018 року.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.12.2019 року ухвала від 13.09.2019 року змінена та визнано неправомірною бездіяльність Центрального відділу в період з 29 червня 2017 року по 15 серпня 2017 року.

Постановою головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області Юдіною І.М. від 11.05.2019 року виконавче провадження відновлено.

Повідомленням від 18.04.2018 року за номером 15583 головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіною М.А. на підставі ст.4 п.8 ЗУ Про виконавче провадження ", виконавчий лист № 1423/18835/2012, виданий 25.03.2013 року Центральним районним судом м. Миколаєва, повернений ОСОБА_1 , у зв`язку з несплатою авансового внеску у розмірі 2 відсотка суми, що підлягає стягненню.

В своїй скарзі заявник стверджує, що він від сплати авансового внеску звільнений, оскільки вперше звернувся до Центрального відділу ДВС 24.05.2013 року, однак станом на 29.06.2017 року рішення суду не виконане. При цьому, норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року, який діяв до 05.10.2016 року не вимагали обов`язкової сплати авансового внеску.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України , міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини Юрій Миколайович Іванов проти України державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

У рішенні ОСОБА_2 проти України Евросуд сфокусувався саме на невиконанні рішень суду, в яких держава виступає боржником в особі тих чи інших державних органів або підприємств (група налічує більше 400 подібних справ).

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, щогарантуєтьсястаттею6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обов`язком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок). Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

В справі ОСОБА_2 проти України, Суд відзначив, що рішення на користь заявника не виконувались 7 років і 10 місяців та 5 років і 11 місяців. При цьому причинами таких затримок були: а) недостатність бюджетних коштів; б) бездіяльність державних виконавців; в) прогалини в національному законодавстві, через які не існувало можливості виконати рішення суду у випадках недостатності бюджетних коштів. Однак усі ці причини мали б бути під контролем держави і тому підпадають під сферу її відповідальності.

За такого, суд приходить до висновку, що права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення і зміни в законодавстві, які призвели до необхідності сплатити ним авансовий внесок , який за розміром значно перевищує суму заборгованості , яку належить стягнути на його користь з боржника ( державної установи) і яка до того ж і так знецінена тривалою невиплатою - не можуть позбавляти його права на справедливий суд , гарантоване ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини.

Отже, оскаржуване повідомлення від 18.04.2018 року підлягає скасуванню, що є належним захистом порушеного права, та задоволення скарги частково.

Оскільки постановою від 11.05.2019 року відновлено виконавче провадження, немає необхідності зобов`язувати Центральний відділ ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області прийняти виконавчий лист до виконання.

Суд також вважає зайвим у даному випадку визнавати неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС під час виконання рішення Центрального районного суду від 28.01.2013 року, оскільки вище вказаною постановою Миколаївського апеляційного суду від 26.12.2019 року визнано неправомірною бездіяльність Центрального відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області щодо виконання вказаного рішення суду в період з 29 червня 2017 року по 15 серпня 2018 року.

Предметом оскарження являється повідомлення про повернення від 16.04.2018 року, що входить до неправомірних дій у період з 29.06.2017року по 15.08.2018 року.

За такого, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати Повідомлення головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіної Мирослави Андріївни про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 18.04.2018 р. №15683 виконавчого листа №1423/18835/2012, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 25.03.2013 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Черенкова Н.П.