Справа № 161/1846/20 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П.
Провадження № 22-ц/802/614/20 Категорія: 44 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Киці С. І., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Панасюка О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року його позов до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частини НОМЕР_1 ) про скасування наказу відповідача від 16 квітня 2019 року №109 та визнати протиправними дії стосовно переведення його на нижчу посаду задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (військова частина НОМЕР_1 ) від 16 квітня 2019 року №109 стосовно увільнення старшого лейтенанта ОСОБА_1 від займаної посади офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 і призначення командиром механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Крім того вказував, що внаслідок прийняття щодо нього протиправного наказу йому було завдано шкоду, яка полягає у недоотриманні грошового забезпечення у зв`язку з незаконним переведенням на нижче оплачувану посаду у розмірі 6349 грн та понесених у зв`язку з цим моральних стражданнях, які він оцінив у 10000 грн. Тому просив стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в його користь зазначену суму матеріальних збитків та моральної шкоди, що становить 16349 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2020 року провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, позивач ОСОБА_1 оскаржив вказану ухвалу в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної протиправними діями органів державної влади, а тому на його думку, такий спір не належить до публічно-правових спорів, а є цивільно-правовим спором, який має розглядатись у суді загальної юрисдикції. У зв`язку із наведеним просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, як незаконну та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги, щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої йому суб`єктом владних повноважень під час проходження ним військової служби, що належить до юрисдикції адміністративного суду.

Такий висновок суду першої інстанції є правильний.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Відповідно до п.1, 2, 17 ч.1 ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовим є, зокрема, спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Системний аналіз зазначених норм процесуального законодавства дає підстави для висновку, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції і в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні предметної юрисдикції справ слід виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду у ній є вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальної та моральної шкоди, завданої йому під час проходження ним військової служби протиправними діями відповідача, що встановлено рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 липня 2019 року, яке набрало законної сили.

З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються порядку проходження військової служби офіцером ЗС України, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст.255 ЦПК України, оскільки заявлені позивачем вимоги розглядаються за правилами адміністративного судочинства.

Також, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на його особистому і неправильному тлумаченні норм процесуального права і висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваної ним ухвали не впливають.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді