Постанова

Іменем України

22 червня 2020 року

м. Київ

справа № 138/2503/17

провадження № 61-20162св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, у складі судді Цибульського О. Є., від 12 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Марчук B. C., Матківської М. В., Міхасішина І. В., від 02 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог первісного та зустрічного позовів

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся у до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 25 вересня 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

За час перебування у шлюбі сторони набули спільне майно зокрема автомобіль Peugeot Expert, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобільний причіп АМС-500 Старконь, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , які були зареєстровані на відповідача.

Посилаючись на те, що зазначене рухоме майно було набуто у шлюбі, є спільною сумісною власністю сторін, а відповідачка добровільно не бажає поділити зазначені транспортні засоби, просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину автомобіля Peugeot Expert та 1/2 частину автомобільного причепу АМС -500 Старконь.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання за нею в порядку поділу спільного майна права власності на 11/40 часток житлового будинку АДРЕСА_1 і на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 0403 га. за тією ж адресою.

Зустрічні вимоги мотивовано тим, що за ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу була зареєстрована на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2 , після придбання якої сторони за спільні кошти зробили капітальний ремонт, перепланування та здійснили інші поліпшення, внаслідок чого вартість квартири істотно збільшилася.

У 2007 році сторони, з метою покращення житлових умов, вирішили придбати спірні житловий будинок та земельну ділянку. Оскільки коштів на його придбання не було, з власником вказаного житлового будинку було домовлено про обмін будинку на квартиру без доплати. На підставі договору міни від 23 червня 2017 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 55/100 часток будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0403 га за тією ж адресою з кадастровим номером :00:009:0165.

Посилаючись на те, що вона надавала згоду на укладення зазначеного договору міни у порядку статті 65 Сімейного кодексу України (далі - СК України) та в будинку за рахунок її грошових коштів були проведені внутрішні роботи (облаштування санвузлу, замінено вікна, двері та дах, проведено ремонт кімнат), з урахуванням вимог статей 16, 368, частини першої та другої

статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 60, 61, частини першої статті 68 СК України, позивач вважала, що спірний житловий будинок та земельна ділянкам є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між сторонами в рівних частках.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 12 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Peugeot Expert, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова № НОМЕР_3 та 1/2 частину причепа марки ПР АМС-500 Старконь, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (рами) № НОМЕР_4 .

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні житловий будинок та земельна ділянка придбані шляхом обміну на квартиру, яка належала до шлюбу ОСОБА_1 . Докази істотного збільшення вартості цієї квартири за час шлюбу сторін та докази використання придбаних ОСОБА_2 будівельних матеріалів на проведення її ремонту суду не надано.

Транспортні засоби: автомобіль Peugeot Expert та автомобільний причіп суд вважав об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року - без змін.

Приймаючи постанову від 02 жовтня 2019 року, колегія суддів виходила з того, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог зустрічного позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 138/2503/17 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

В грудні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано помилковістю висновків судів попередніх інстанцій. Наголошує на тому, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Позивач не пред`являв вимог про визнання спірних житлового будинку та земельної ділянки об`єктами його особистої приватної власності та не довів це належними доказами. Суди попередніх інстанцій вийшли за межі пред`явлених нею позовних вимог. Стверджувала, що презумпція належності спірного майна до об`єктів спільної сумісної власності ОСОБА_1 не спростована. Вважає, що при ухвалені оскаржуваних рішень суди повинні були врахувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 24 травня 2017 року по справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 238/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року по справі № 404/1515/16-ц, від 18 червня 2018 року по справі № 711/5108/17 та від 27 лютого 2019 року по справі № 755/4757/16-ц.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 12 червня 2019 року та постанова Вінницького апеляційного суду

від 02 жовтня 2019 року, в частині вирішення вимог позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу статті 400 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу на час подання касаційної скарги) справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У відзиві на касаційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень просить касаційну скаргу відхилити, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2005 року, який розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 07 листопада 2017 року.

Сторони є батьками ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору купівлі-продажу від 23 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстрованим в реєстрі за № 1554, ОСОБА_1 придбано за 11 132 грн квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно договору міни від 23 червня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованим в реєстрі за № 506, позивач обміняв квартиру АДРЕСА_2 на 55/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0403 га, за тією ж адресою.

Згідно акту № 299 від 11 вересня 2017 року квартального комітету № 7

м. Могилів-Подільський ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , з часу його придбання ОСОБА_1 , не проживала, участі в капітальних ремонтних роботах не приймала.

ОСОБА_2 в червні та липні 2017 року придбано будівельні матеріали, вікна, електрообладнання на загальну суму 16 858 грн.

ОСОБА_1 за період з вересня по листопад 2017 року придбано будівельні матеріали сантехніку, двері, вікна на загальну суму 54 167, 70 грн

Згідно розписки від 10 липня 2017 року ОСОБА_5 позичила у ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США на виконання будівельних робіт у будинку по АДРЕСА_1 .

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що в квартирі АДРЕСА_2 проводились ремонтні роботи.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Саме такий висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі

№ 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70

СК України ).

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

(стаття 62 СК України).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 зазначала про те, що спірне нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності сторін, з огляду на те що придбано під час шлюбу шляхом обміну на квартиру в поліпшенні якої вона брала безпосередню участь, внаслідок чого вартість квартири збільшилася.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Як встановлено судами ОСОБА_1 набув право власності на спірні 55/100 часток будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0403 га за тією ж адресою з кадастровим номером :00:009:0165 на підставі договору міни, внаслідок обміну на належну йому квартиру

АДРЕСА_2 вартира АДРЕСА_2 належала позивачу на праві особистої приватної власності, оскільки набута ним до шлюбу із ОСОБА_2 .

Таким чином спірне нерухоме майно хоча і придбано під час шлюбу, але за рахунок майна (квартири), яке належало ОСОБА_1 на праві особистої власності, а отже спірне нерухоме майно не є об`єктом спільної власності подружжя.

Належні та допустимі докази збільшення у своїй вартості зазначеної квартири внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін або затрат ОСОБА_2 суду не надані. Так само в матеріалах справи відсутні докази того, що за рахунок проведеного ОСОБА_2 ремонту істотно збільшилась вартість житлового будинку.

Факт надання ОСОБА_2 згоди на укладення ОСОБА_1 договору міни не впливає на правовий статус майна набутого за цим правочином. Також не змінює статусу цього майна відсутність вимог ОСОБА_1 про визнання 55/100 часток будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки за тією ж адресою його особистою приватною власністю.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року по справі № 238/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року по справі № 404/1515/16-ц,

від 18 червня 2018 року по справі № 711/5108/17 та від 27 лютого 2019 року по справі № 755/4757/16-ц, на які посилається заявник в касаційній скарзі та які прийняті за інших фактичних обставин.

Враховуючи викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов правильного висновку про те, що 55/100 часток будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0403 га за тією ж адресою з кадастровим номером :00:009:0165 є особистою власністю ОСОБА_1 та не підлягають поділу між сторонами, як об`єкти спільної сумісної власності подружжя.

Доводи касаційної скарги, загалом є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, не дають підстав вважати, що судами попередніх інстанцій було порушено норми процесуального права чи неправильно застосовано норми матеріального права, зводяться до невірного тлумаченням заявником норм матеріального права, незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами і переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі, що, відповідно до статті 400 ЦПК України, виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

За змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Отже відсутні правові підстави для розгляду скарги в судовому засіданні за участі ОСОБА_2 або її представника, про що заявлено у касаційній скарзі.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області

від 12 червня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта