Дата документу 17.06.2020
Справа № 937/1769/20
Провадження 2/937/1569/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання,

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання строком на три роки. В обгрунтування позовної заяви зазначає, що з 15.09.1995 року перебуває в шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу вони мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час спільного проживання та ведення господарства вони з дружиною за рахунок спільних коштів та коштів матері дружини придбали та облаштували великий будинок. Все це робилося з метою створення комфортних умов для нашої сім`ї. В зазначеному будинку зареєстровані та проживають 6 осіб - позивач, дружина, троє дітей та мати дружини - ОСОБА_6 , 1940 року народження. З березня 2019 року вони припинили шлюбні відносини у зв`язку з небажанням дружини. Зважаючи, на те, що дружина не бажає підтримувати шлюбні відносини, але їх сім`я має шанс на збереження, вони зареєстровані та проживають за однією адресою разом з дітьми, просить встановити режим окремого проживання.

Ухвалою від 18.03.2020 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання /а.с. 16/.

Правом на подання відзиву на позов відповідачка не скористалася.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов підтримує.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, 11.03.2020 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити частково - встановити режим окремого проживання строком на один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 922, позивач та відповідачка перебувають у шлюбі з 15.09.1995 року /а.с.6/.

Сторони мають трьох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ), доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 ) /а.с. 9-11/.

Як вбачається з копії паспорта ОСОБА_1 , позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 5 на звороті/.

За повідомленням Відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міськрад ради № 1394 від 11.03.2020 відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 15/.

Положення ст. 119 СК України передбачають, що за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.

Позивач та відповідачка до березня 2019 року проживали разом та вели спільне господарство. Однак, через небажання дружини вони припинили шлюбні відносини.

Відповідно до ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.

Як роз`яснює п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні положень статей 119, 120 СК, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.

Аналізуючи зміст ст. 119 СК України, суд вважає, що для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.

Позивач просить встановити режим окремого проживання строком на три роки. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений.

Відповідачка просила встановити режим окремого проживання строком на один рік.

Дослідивши докази по справі, приймаючи до уваги те, що подружжя припинило шлюбні відносини з березня 2019 року, а шлюб останні розривати бажання не мають, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та встановлення режиму окремого проживання подружжя строком на один рік.

Керуючись ст. 3, ст. 56 ст. 119-120 СК України, ст. ст. 7, 8, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення режиму окремого проживання - задовольнити частково.

Встановити для подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянки України, шлюб між якими зареєстровано 15.09.1995 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області, актовий запис № 922, режим окремого проживання строком на 1 /один/ рік, з дня набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду області протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Мелітопольський міськрайонний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180,181,185,210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець м. Мелітополя, Запорізької області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 , виданий 23.11.2012, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянка України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , інші відомості відсутні.

Суддя: Л.В. Колодіна