ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» червня 2020 року

м. Харків

справа № 643/19559/14-ц

провадження № 22ц/818/3320/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач (стягувач) Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»,

відповідач (боржник) - ОСОБА_1 ,

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року в складі судді Горбунової Я.М.

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» звернувся до суду із заявою про зміну способу виконання судового рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 27 червня 2012 року; вирішено реалізацію предмета іпотеки зазначеної квартири провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 547 800,00 грн з наданням банку всіх повноважень продавця, зокрема, права отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 27 червня 2012 року, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату вказаного договору купівлі-продажу, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; вирішено питання щодо судових витрат.

Вказав, що з метою виконання рішення суду звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салига Н.А. з метою посвідчення договору купівлі-продажу вказаного предмета іпотеки. Однак, згідно відповіді нотаріуса рішення суду не підлягає виконанню, оскільки законом передбачено продаж іпотекодавцем від свого імені саме предмету іпотеки, а предметом договору іпотеки був житловий будинок літ. «В-5», загальною площею 6422,9 кв м, житловою площею 2285,6 кв м, а не окрема квартира.

Просив змінити спосіб виконання судового рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року по справі № 643/19559/14-ц, а саме, реалізацію предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 ; провести її шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього закону.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву.

Вказав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки його доводам, чим порушив право банку на справедливий судовий розгляд та на виконання рішення суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

10 червня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про виклик до суду апеляційної інстанції представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради та ОСОБА_4 , яку залишено без задоволення на підставі частини 2 статті 367 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» про зміну способу виконання рішення суд першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, виходив з того, що заявником не надано доказів щодо існування обставин, які ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , що є частиною житлового будинку АДРЕСА_2 та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 27 червня 2012 року; вирішено реалізацію предмета іпотеки зазначеної квартири провести шляхом надання Публічному акціонерному товариству АБ «Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 547 800,00 грн з наданням банку всіх повноважень продавця, зокрема, права отримання у нотаріуса дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 27 червня 2012 року, реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дублікату вказаного договору купівлі-продажу, здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; вирішено питання щодо судових витрат (а. с. 208-211, том 1).

03 листопада 2016 року представником банку отримано два виконавчих листа на виконання судового рішення (а. с. 214, том 1).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вказане заочне рішення суду ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 березня 2020 року повернуто (а. с. 232, том 1).

Отже, заочне рішення суду на час розгляду заяви банку про зміну способу виконання рішення є чинним.

27 лютого 2020 року банк звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Н.А. з листом № 51708/377/2020, в якому просив надати інформацію щодо можливості посвідчення договорів купівлі-продажу згідно рішень суду, якими йому надано право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договорів купівлі-продажу з наданням всіх повноважень продавця, зокрема, щодо квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 (а. с. 242, том 1).

З відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Н.А. на вказаний лист вбачається, що рішення Московського районного суду від 16 травня 2016 року у справі № 643/19559/14-ц є таким, що не підлягає виконанню, оскільки згідно з договором іпотеки № 16/08-Б без оформлення заставної між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. 09 червня 2008 року за реєстровим номером № 2836, предметом договору іпотеки було нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв м, житловою площею 2285,6 кв м (в будинку розташовано АДРЕСА_3 квартири), що знаходиться у АДРЕСА_2 , та законом передбачено продаж іпотекодавцем від свого імені саме предмету іпотеки (а. с. 243, том 1).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин конкретної справи, не може бути виправданим.

У рішеннях по справах «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia) від 07 травня 2002 р., заява № 59498/00, п.40; «Ясіуньєне проти Литви» (Jasiыnienл v. Lithuania) від 06 березня 2003 р., заява № 41510/98, п. 45. Суд звертає увагу на свою практику, де неможливість для заявника домогтися виконання рішення на його чи її користь становить втручання у право на мирне володінням майном, як вказано у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частин 1, 3 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 3 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 688/2321/17 (провадження № 61-31504св18) при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

У постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 2025/2-10/11 (провадження № 61-24608св18) Верховний Суд також зазначив, що поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем.

Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України.

Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

З наведеного вбачається, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Чинним законодавством не передбачено чіткого та вичерпного переліку підстав зміни способу та порядку виконання судового рішення.

Разом з тим, змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У статті 39 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі, у формі електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112 цс 19.

Як вбачається із поданої заяви банк просив змінити спосіб виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу спірної квартири на прилюдних торгах замість надання права продажу від свого імені будь-якій особі, оскільки предметом іпотеки згідно договору іпотеки є багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , а у рішенні суду - вказана окрема квартира. Тобто, фактично зміна способу виконання судового рішення пов`язана не з обставинами, що перешкоджають його виконати, а з об`єктом, визначеним в судовому рішення, який не співпадає з об`єктом, який дійсно є предметом іпотеки, що не підставою для зміни cпособу виконання судового рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що банк звертався до нотаріуса з заявою щодо посвідчення договору купівлі продажу спірної квартири. Однак, нотаріусом відмовлено у посвідченні цього договору з посиланням на те, що предметом іпотеки є житловий будинок, а не спірна квартира. Дії нотаріуса щодо невиконання судового рішення банк не оскаржував.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані обставини не є підставою для зміни способу виконання судового рішення.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що 03 листопада 2015 року ОСОБА_1 продав спірну квартиру громадянину Республіки Ірак ОСОБА_5 . Договір зареєстровано в реєстрі за № 239. Тобто, на час ухвалення заочного рішення ОСОБА_1 не був власником спірної квартири. Копії цих документів (оригінали оглядалися) надано ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції разом з заявою про долучення їх до матеріалів справи. З 2015 року його знято з реєстрації в цій квартирі, і він в ній не проживає. З 07 листопада 2015 року по теперішній час він проживає за іншою адресою: АДРЕСА_4 .

Таким чином, встановлені судом обставини справи свідчать про те, що підстав для задоволення заяви банку немає.

Оскільки ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для її зміни або скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1. ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 червня 2020 року.