Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мирошниченка Ю.М.;

за участю секретаря Конівченко Ю.А.;

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння в натурі, припинення права власності на частку в спільному майні, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

1. Позиції сторін.

Позивач просить виділити в натурі 9/25 будинку АДРЕСА_1 , що належать йому на підставі договору дарування, припинити право спільної та визнати за ним право власності на виділену частину будинку як окремий об`єкт нерухомості.

Відповідач, котрий є співвласником зазначеного будинку, заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що прибудова до частини будинку, яка перебуває у володінні позивача, має самочинно зведену прибудову, що складається з кухні та санвузла. 2. Щодо фактів.

Відповідно до договору дарування частини будинку та додаткового договору про внесення змін до договору дарування частини будинку, посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В. 02.08.2018 року, ОСОБА_1 є власником 9/25 части житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд і побудов, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена частка складається з частини житлового будинку літ. А-1, а саме житлової кімнати 1-4, житлової кімнати 1-5; гаражу літ. Д-1, 1/2 частки огорожі № 1, частки воріт № 2, 1/2 частки замощення І, загальна площа 25, 6 кв.м., житлова площа 25, 6.

За повідомленням Маріупольського БТІ від 03.04.2019 року 9/25 частин, належних ОСОБА_1 , складаються з частини житлового будинку літ. А-1, а саме житлових кімнат 1-4, 1-5 загальною площею 25, 6 кв.м., гаражу літ. Д-1, 1/2 частини огорожі № 1, 1/2 воріт № 2, 1/2 вимощення І. Прибудова літ. а3-1 загальною площею 18,6 кв.м. збудована без дозвільних документів.

Відповідно до відомостей технічного паспорту на 9/25 часток домоволодіння АДРЕСА_1 збудована без дозвільних документів прибудова включає санвузол та кухню.

Висновком експертного дослідження № 20 від 18.05.2020 року, складеного судовим експертом ОСОБА_4 визначено можливість виділ в натурі 9/25 часток домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме будівля літ. А-1 (житловий будинок) частково; будівля літ. Д-1 (гараж); будівля літ. а3-1 (прибудова); 1/2 замощення № 1; 1/2 воріт № 2; 1/2 замощення І. Відповідно до результатів візуального огляду, у порівнянні з копією технічного паспорта включає до себе приміщення 1-4 (житлове) площею 16 кв.м.; приміщення 1-5 (житлове) площею 9,6 кв.м.; приміщення 1-13 (санвузол) площею 4,9 кв.м.; приміщення 1-14 (кухня) площею 13,7 кв.м.

3. Щодо права.

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. (ч. 1 ст. 78 ЦПК).

За змістом статті 102 ЦПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків (ч. 7 ст. 102 ЦПК).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК).

Відповідно до п. 5.1.6. розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5) для вирішення питань щодо визначення технічної можливості розподілу (виділу частки; визначення порядку користування) об`єктів нерухомого майна (житлових будинків, квартир, об`єктів комерційного та промислового призначення) та надання варіантів такого розподілу експерту необхідно надати правовстановлювальні документи на об`єкт нерухомості, дані щодо часток співвласників, документ про приймання в експлуатацію об`єкта, матеріали технічної інвентаризації, дані щодо фактичного використання нерухомого майна.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України (діла ЦК) власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ст. 355 ЦК).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК).

Згідно із ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України N 7 від 04.10.91 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» визначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Відповідно до п. 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 N 55 не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

За змістом ст. 152 ЖК Української РСР виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно з п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п. п. 1.4.2, 1.4.3 Правил, переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

4. Висновки суду.

Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна у порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України. Таку позицію висловив Верховний суд у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 750/4445/17.

Наданий позивачем висновок будівельно-технічної експертизи № 20 від 18.05.2020 року, всупереч нормам ст. 102 ЦПК не містить зазначення про те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та визначає можливість виділу в натурі об`єкта нерухомості, що включає самочинну прибудову (кухня та санвузол), що заборонено законом.

Відтак, з огляду на приписи ст. ст. 78, 110 ЦПК не можна вважати вказаний експертний висновок допустимим доказом як такий, що не відповідає вимогам закону.

Позивач посилався на неприязні стосунки з відповідачем, які унеможливили узаконення самочинної прибудови а3-1 та поділу майна в натурі в добровільному порядку, проте не навів доказів про звернення до нього з відповідною пропозицією та недосягнення щодо неї згоди.

Таким чином, наразі відсутні правові підстави виділення як окреме домоволодіння в натурі 9/25 частин жилого будинку.

Водночас чинним законодавством передбачена можливість поділу будинку в натурі за умови переобладнання та перепланування будинку, що проводиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої Ради. Однак, позивачем у цій справі не надано доказів щодо можливості виділення належної йому на праві власності частини житлового будинку за умови його переобладнання (улаштування в окремих жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів) та дозволу на виконання необхідних робіт.

Під час підготовчого провадження позивачу в порядку ст. 5 ЦПК України неодноразово надавалися роз`яснення можливості призначення за його клопотанням судової будівельно-технічної експертизи для розв`язання означеного кола питань, до яких він не дослухався, наполягаючи на вирішенні справи відповідно до висновку, проведеної на його замовлення експертизи, яка, окрім суттєвих недоліків процесуального характеру, не містить положень щодо можливості улаштування в належній йому частині будинку системи індивідуального (незалежного від відповідача) опалення, без наявності якого утворення ізольованої квартири не можливе.

Водночас, суд звертає увагу, що за чинним законодавством подібні вимоги можуть бути також задоволені, якщо в разі необхідності учасник спільної власності збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних його приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої Ради і за згодою решти учасників спільної власності, а відмова у задоволенні цього позову не позбавляє позивача можливості повторного звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору в порядку та на підставах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 78, 81, 102, 110 263-265 ЦПК України, ст.ст. 158, 316, 317, 319, 321, 328, 355, 358, 364, 376 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння в натурі, припинення права власності на частку в спільному майні, визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Повне судове рішення буде складено 25 червня 2020 року.

Суддя: Ю. М. Мирошниченко