КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/7635/19 Головуючий у суді І інстанції Селезньова Т.В.
Провадження № 22-ц/824/6222/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» про зобов`язання скасувати безпідставне нарахування та облік заборгованості за опалення, зобов`язання прибрати інформацію щодо боргу із сайту,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобов`язати КП «Броваритепловодоенергія» скасувати безпідставне нарахування та облік заборгованості за опалення в сумі 995,18 грн та прибрати інформацію щодо боргу за кв. АДРЕСА_1 із сайту http://brovteplo.com.ua.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що у травні 2019 р. по його особовому рахунку № НОМЕР_1, відкритому по оплаті за надання послуг з опалення за адресою: АДРЕСА_2 , відповідач нарахував неіснуючий борг за опалення в сумі 995,18 грн на порушення приписів Постанови КМУ від 23.08.2016 р. № 534 «Деякі питання надання субсидій для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг». Станом на 1.10.2018 р. його особовий рахунок був нульовим (він не мав заборгованості по оплаті даного виду послуг), а станом на 01.05.2019 р. заборгованість по даному особовому рахунку складала 235,84 грн і була погашена в травні 2019 р., тому підстав для проведення розрахунку невикористаної суми субсидії по його особовому рахунку № НОМЕР_1 згідно Постанови № 534 не було.

Позивач вважає, що відповідач порушив приписи п. 3 «Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг», затвердженого Постановою № 534, а також приписи п. 7 даного Порядку, згідно якого не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії, та нарахував і обліковував на даному рахунку заборгованість в сумі 995,18 грн (якої не існувало). Оскільки позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням дотримуватись закону, але відповідач продовжував обліковувати заборгованість внаслідок безпідставного розрахунку невикористаних сум субсидії, усвідомлюючи всі наслідки такого порушення, і, псуючи репутацію позивача як добропорядного платника, розмістив інформацію про вказану заборгованість на своєму сайті.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю того, що станом на день подання позову за позивачем по особовому рахунку ще рахувалась заборгованість у вказаній ним сумі і на день розгляду справи в суді вказана сума не обліковується як заборгованість позивача. Також позивач не надав жодного доказу на підтвердження наявності на вказаному ним сайті зазначених ним відомостей, тому немаєпідстав встановити дану обставину як дійсно існуючу, а робити висновки на припущеннях суд не вправі, крім цього заперечення відповідача з цього приводу позивачем не спростовані. Сам факт тимчасового облікування вказаної суми по особовому рахунку в графі сальдо протягом певного періоду (опалювального сезону) не призвів до будь-якого прорушення прав споживача (позивача) і не створив для нього будь-яких обов`язків.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року скасувати як таке, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач вказав, що всі його відносини з відповідачем не виходять за рамки «надавач послуг - споживач» і підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». В позовній заяві йшлося про скасування заборгованості та її обліку внаслідок проведення розрахунку невикористаної суми субсидії всупереч вимогам «Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаної суми субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг», затвердженого Постановою № 534 від 23.08.2016 року «Деякі питання надання субсидій для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг», а не про скасування чи списання заборгованості на час подання позову, тому наявність чи відсутність заборгованості на особовому рахунку під час розгляду не відноситься до суті справи, а нарахування заборгованості та її облік підтверджено наданими копіями документів, відповідачем не заперечується та визнається судом в самому рішенні. Вказує на те, що суд невірно прийшов до висновку, що сам факт тимчасового облікування вказаної суми по особовому рахунку в графі сальдо протягом певного періоду (опалювального сезону) не призвів до будь-якого прорушення прав споживача і не створив для нього будь-яких обов`язків, оскільки в інакшому випадку в нього не було б підстав звертатись до суду. При цьому вказує, що сам відповідач не заперечив, що зазначена інформація була розміщена на офіційному сайті і не надав доказів, що вона прибрана, а позивач в позовній заяві, в якості доказу, послався на сайт відповідача, відвідавши який, можна було переконатися в правдивості зазначеної інформації. Крім цього, позивач звертає увагу суду на постійну зміну відповідачем пояснень по нарахуванню заборгованості в сумі 995,18 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Як на підставу своїх заперечень посилався на те, що підприємство діяло відповідно до вимог Постанови КМУ від 23.08.2016 року № 534 і Постанови КМУ від 21.10.1995 року № 848, при цьому дії відповідача не призвели до порушення прав позивача, як споживача послуг, та ніяким чином не відобразились негативно на наданні чи отриманні споживачем послуг та їх якості.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач отримує від відповідача послуги, зокрема, з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , особовий рахунок № НОМЕР_1, за користування якими позивач своєчасно розраховується, на підтвердження чого позивач надав два рахунки на оплату послуг: за жовтень 2018 р. та за травень 2019 р. (а.с.10).

Зокрема в рахуноку за травень 2019 р. вказано: борг на 01.05.2019 р. 235,84 грн, субсидія за опалення: - 995,18грн, в рядку «нараховано»: в графі «субсидія»: - 995,18грн, в графі «всього»: 995,18грн, в рядку «нараховано» в графі «субсидія»: - 995,18грн, «сплачено» 235,84 грн, всього 995,18 грн; в рядку «до сплати»: 995,18 грн.

Не погоджуючись з нарахуванням боргу в розмірі 995,18 грн, позивач 21.08.2019 р. звернувся до відповідача з заявою, прийняту відповідачем вх. №1124 від 21.08.2019 р., та просив надати роз`яснення щодо нарахування йому заборгованості в сумі 995,18 грн за опалення за травень 2019 р. та виписку по особовому рахунку № НОМЕР_1 з жовтня 2018 р. для звернення до суду, якщо відповідач наполягає на заборгованості і має намір далі її обліковувати (а.с. 11).

Відповідач надав на зазначене звернення позивача відповідь від 5.09.2019 р., в якій пояснив, що підготував і до 1.10.2019 р. направить списки споживачів на повернення суми невикористаної субсидії, яка була повернута до держбюджету в травні 2019 р. (а.с.19).

В листі з назвою «Досудове попередження» від 2.10.2019 р., відповідач повідомляв позивача про заборгованість за опалення станом на 1.10.2019 р. в сумі 995,18 грн, і пропонував сплатити заборгованість до 25.10.2019 р, попереджав про звернення з заявою про примусове стягнення боргу. В тому ж листі відповідач звертав увагу споживача на те, що при призначенні субсидії на наступний термін враховуватиметься наявність простроченої понад два місяці заборгованості (а.с. 28).

Не погоджуючись з позицією відповідача щодо нарахувань, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом було встановлено, що відповідач не визнав позовних вимог повністю, мотивуючи тим, що на момент подання позивачем позову його вимога про скасування нарахування заборгованості за опалення була виконана; станом на 1.10.2019 р. проведено розрахунок невикористаної суми субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення та зараховано на особовий рахунок позивача як невикористану суму субсидії, а не заборгованість за надані послуги; на звернення позивача йому було надано 5.09.2019 р. відповідь. Відповідач пояснював, що при проведенні розрахунку невикористаних сум субсидії керується Постановою КМУ № 534 та Постановою КМУ № 848.

Позивач заперечував про виконання відповідачем вимоги про скасування нарахування заборгованості за опалення, оскільки він отримав досудове попередженням від 02.10.2019 р. разом з квитанцією за вересень 2019 р. Крім цього позивач вказував, що в даних по його особовому рахунку на 28.11.2019 р. відображено незаконний перерахунок суми невикористаної субсидії у травні та незаконний облік заборгованості впродовж п`яти місяців і відповідачем розрахунок проведено у незаконний спосіб на підставі постанови КМУ № 534 від 23.08.2016 р., яка втратила чинність. Інформація на офіційному сайті відповідача про заборгованість на день подання відповіді на відзив присутня, тобто порушення відповідачем не усунуто, тому позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Згідно із статтями 55, 124 Конституції України та статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 4, 5, 19 ЦПК України і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право або право особи в інтересах якої вона звертається до суду порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статятми 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач зобов`язаний на укласти договір про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплатити надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Виконавець зобовязаний забезпечити своєчасне надання, безперервно і відповідної якості комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладення із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент звернення позивача до суду)

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що відповідач мотивув свої дії по нарахуванню боргу позивачу Порядком розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення, що був затверджений Постановою КМУ № 534 від 23.08.2016 р., яка втратила чинність 14.08.2019 р. та припинила дію 1.10.2019 р., тому даний порядок поширюється на спірні правовідносини сторін.

Вказним Порядком № 534 зі змінами і доповненнями визначено механізм розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання ( субсидія), який судом першої інстанції було детально перевірено, та проведено аналіз його використання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності порушення його прав, які б підлягали захисту шляхом задоволення позову про захист прав споживача та шляхом покладення на відповідача певних вказаних позивачем зобов`язань .

Суд на підставі поданих сторонами доказів обгрунтовано встановлено відсутність підстав для покладення на відповідача зобов`язання скасувати безпідставне нарахування та облік заборгованості за опалення в сумі 995,18 грн, оскільки позивач не довів суду, що станом на день подання позову за ним по особовому рахунку ще рахувалась заборгованість у вказаній ним сумі і вказана сума не обліковується як заборгованість позивача.

Судом встановлено, що позов до суду було подано 28.10.2019 р., уточнений позов з даною вимогою поданий 5.11.2019 р.

Відповідно до даних по абоненту № НОМЕР_1 на 27.11.2019 р. (а.с. 18) - по особовому рахунку позивача, згідно запису від 01.10.2019 р., за жовтень 2019 р. обліковувалось сальдо 99,10 грн. (рівнозначне поточному нарахуванню за надану послугу у поточному місяці 99,10 грн), що вказує на відсутність вказаної позивачем заборгованості по його рахунку станом на жовтень 2019 р.- за наслідками розрахунків за перший місяць опалювального сезону, а сума 995,18 грн в жовтні 2019 р. обліковувалась вже не як сальдо чи як заборгованість, а як субсидія (саме вказана сума субсидії станом на 1.05.2019 р. зазначалась з позначкою «мінус»), вказана сума невикористаної субсидії була повернута позивачу на новий опалювальний сезон в жовтні 2019 р., тобто у першому місяці опалювального сезону, і на особовому рахунку позивача на цей час вже не обліковувалась заборгованість в сумі 995,18 грн.

Вирішуючи спір, суд вірно послався на вимоги статтей 81, 82 ЦПК України, так як обов`язок по доказуванню позовних вимог покладається саме на позивача. Виключенням є визнання відповідачем певних обставин, коли у такому разі позивач може бути звільнений від обов`язку доказування.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження наявності на вказаному ним сайті зазначених ним відомостей, як станом на день подання позову, уточненого позову, в якому заявлена вказана позовна вимога, так і на час розгляду в суді першої та апеляційної інстанції, тому суд не мав підстав встановити дану обставину, як дійсно існуючу, суд не вправі робити висновки на припущеннях, а заперечення відповідача з цього приводу позивачем не спростовані.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач не довів про порушення його права як споживача, які б підлягали судовому захисту у спосіб, який він обрав: шляхом покладення на відповідача обов`язку прибрати інформацію щодо боргу з сайту.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції згідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року- без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній