Справа № 589/3638/17
Провадження № 2/589/703/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Надточій І.М.,

представника позивача ОСОБА_7 ,

предстаника відповідачів - Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області та Головного управління Національної поліції в Сумській області Грищенко В.Л.

представника Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області Гусак Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області третя особа: Шосткинська міська рада про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачі вказували, що вони є співвласниками на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.02.1999 та копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2016.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.03.2016 - вищевказана квартира перебуває під арештом, який був накладений постановою ст.слідчого СУ УМВС України в Сумській області Моісеєнка В.В. від 12.02.2009 в межах кримінальної справи №09800002.

В подальшому, після завершення попереднього слідства (КПК в редакції 1960 р.) 01.07.2009 кримінальна справа №09800002 в рамках якої було накладено арешт на належнупозивачам квартиру була скерована до суду з обвинувальним висновком. Шосткинським міськрайсудом кримінальна справа №1-10/2011 була розглянута з постановленням обвинувального вироку відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Однак, вироком суду долю заарештованої квартири, яка є власністю позивачів, вирішено не було.

Враховуючи, що арешт належної позивачам квартири порушує їх право власності, позивачі, посилаючись на ст. 16, 21, 328, 391 ЦК України просять суду звільнити дану квартиру з-під арештушляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про її обтяження.

Відповідач - Ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області, а також третя особа у поданому відзиві по суті позовних вимог покладаються на розсуд суду.

В судовому засіданні представник позивача ( ОСОБА_3 ) позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідачів та третьої особи по суті позовних вимог поклались на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17, зокрема, зроблено такі висновки: "...30. При цьому у межах кримінальної справи, що розслідувалася, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не набували процесуального становища підозрюваних, обвинувачених, а як власники майна чинним на той час кримінально-процесуальним законом не були наділені процесуальним правом ініціювати питання про звільнення його з-під арешту у зв`язку з тим, що майно належить не засудженому, а їм.

31. Із урахуванням викладеного, а також втрати чинності КПК України 1960 року, тривалого часу, що минув після закриття справи, істотних організаційних і кадрових змін, що в подальшому відбулися у правоохоронних органах, вирішення питання про припинення втручання у право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі КПК України 1960 року очевидно не буде ефективним способом захисту порушеного права...

...37. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції....".

Судом встановлено, що позивачі у даній справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45, 4 кв.м., що вбачається зі змісту Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним управлінням від 10.02.1999 та змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судом встановлено, що постановою про визнання предметів речовими доказами та накладення арешту на майно від 12.02.2009 винесеною старшим слідчим УМВС України в Сумській області Моісеєнком В.В. в межах кримінальної справи № 09800002 накладено арешт, зокрема, й на квартиру АДРЕСА_1 .

З резолютивної частини вироку Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2011, ухваленим в межах кримінальної справи № 09800002 питання про скасування арешту на належну позивачам квартиру вирішено не було.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном.

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

В даній справі відповідачі уособлюють собою державу Україна, яка здійснила втручання у право вланості позивачів, обмеживши їх у розпорядженні належним їм майном.

Суд констатує, що на час розгляду справи не надійшо будь-яких обгрунтованих та розумних доводів щодо необхідності подальшого збереження обмежень, які були застосовані до належного позивачам нерухомого майна.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що обтяження на обєкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 у вигляді арешту даного майна на час розгляду справи позбавлено будь-якої необхідності та правового обгрунтування.

Керуючись ст. 2, 263 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 до зміни назви) виключити з числа речових доказів та звільнити з-під арешту, який був накладений постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Сумській області Моісеєнком В.В. від 12.02.2009, шляхом виключення з усіх діючих державних Реєстрів відомостей про обтяження вищевказаного нерухомого майна.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Сидорчук