Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8598/19
Провадження № 22-ц/812/1034/20 Головуючий суду першої інстанції Гуденко О.А.
Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

30 червня 2020 року м. Миколаїв Справа № 490/8598/19

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Євлаєвої Н.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Гуденко О.А., в приміщені цього ж суду в м. Миколаєві, того ж дня о 15 год. 00 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Миколаївської міської ради про зобов`язання видати ордер на службове житло,

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради (далі - виконавчий комітет ММР) видати йому спеціальний ордер на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад три особи.
Позивач зазначав, що 25 січня 2019 року він звернувся із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому службового житла.
Того ж дня, рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 № 3 на підставі наказу МО України від 31 липня 2018 року № 380, наказу начальника Миколаївського гарнізону № 1 від 15 січня 2019 року та рапорту підполковника ОСОБА_1 позивачу розподілено службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року від № 28 затверджено вищевказане рішення житлової комісії та надано ОСОБА_1 зазначену службову квартиру на склад сім`ї три особи (заявник, дружина та син).
Рішенням виконавчого комітету ММР від 26 квітня 2019 року №418 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 включено до числа службових.
Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва службову квартиру надано позивачу у користування шляхом укладення договору найму житлового службового приміщення № 21 від 18 червня 2019 року.
Позивач зазначав, що 12 серпня 2019 року він звернувся до виконавчого комітету ММР із заявою про видачу спеціального ордера на службову квартиру до якої долучив витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року від № 28 та копію договору від 18 червня 2019 року № 21.
Проте, листом виконавчого комітету ММР від 28 серпня 2019 року йому повідомлено про відсутність підстав для розгляду поданої ним заяви про видачу спеціального ордера на службове житло, оскільки до виконавчого комітету не надходило рішення командира військової частини НОМЕР_1 .
Посилаючись на те, що такою бездіяльністю відповідача порушуються його право на забезпечення житлом, передбачене ст. 47 Конституції України та статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», позивач просив про задоволення позову.

У відзиві на позовну заяву представник виконавчого комітету ММР Євлова Н.Р., заперечуючи проти позову, посилалася на недотримання процедури звернення для видачі спеціального ордеру через відсутність рішення командира військової частини НОМЕР_1 КЕВ м. Миколаєва про надання службової квартири ОСОБА_1 для видачі спеціального ордеру, яке повинно було надати до відповідача від КЕВ м. Миколаїв.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року частково задоволено позов ОСОБА_1 . Зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордера на службову квартиру АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення у строк 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем фактично не прийнято рішення по суті заяви позивача про видачу ордера на службове житлове приміщення, хоча Житловим кодексом УРСР та постановою КМУ №1081 не передбачено, що рішення про надання житлового приміщення має бути направлено до виконкому лише військовою частиною, а тому поданий ОСОБА_1 і посвідчений гербовою печаткою витяг з наказу про надання службового житла є підставою для видачі ордера.
Не погодившись із вказаним рішенням виконавчий комітет ММР, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до приписів пункту 14 розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472, від КЕВ м. Миколаїв до виконавчого комітету ММР не надходило рішення командира військової частини НОМЕР_1 КЕВ м. Миколаїв про надання службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 для видачі спеціального ордеру.

Крім того, судом першої інстанції не враховано те, що у пакеті документів наданих позивачем містилася копія наказу начальника Миколаївського гарнізону, в якому зазначена квартира розподілена військовій частині НОМЕР_1 як службова (штатно-посадова), в порядку експерименту, який проводиться в Міністерстві оборони України.

До того ж, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому, що позивачем укладено договір №21 найму житлового (службового) приміщення, згідно якого проведено вселення до квартири та здійснено реєстрацію місця проживання. Таким чином, всі правові наслідки, що виникають після видачі ордеру вже настали.

Відповідач наголошував, що спірна квартира була надана позивачу в порядку експерименту, який проводиться Міністерством оборони України, що не передбачає видачу ордерів на службове житло. Тому відповідач вважав, що діяв в межах своїх повноважень, на підставі норм діючого законодавства України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилався на безпідставність її доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши докази по справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом установлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 з 26 грудня 2018 року належить на праві власності Міністерству оборони України.

25 січня 2019 року позивач звернувся із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому службового житла.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №3, оформлене протоколом, на підставі наказу МО України від 31 липня 2018 № 380, наказу начальника Миколаївського гарнізону № 1 від 15 січня 2019 та рапорту підполковника ОСОБА_1 - позивачу розподілено службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (заявник, дружина та син).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №28 затверджено вищезазначене рішення житлової комісії та надано ОСОБА_1 службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи(він, дружина, син).

Рішенням виконавчого комітету ММР № 418 від 26 квітня 2019 року зазначену квартиру включено до числа службових КЕВ м. Миколаїв Південного територіального КЕУ Міністерства оборони України.

Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва цю службову квартиру надано позивачу у користування шляхом укладення договору найму житлового службового приміщення від 18 червня 2019 року №21.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету ММР із заявою про видачу спеціального ордера на службову квартиру, до якого долучив витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року від №28 та копію договору від 18 червня 2019 року №21.

Листом виконавчого комітету ММР від 28 серпня 2019 року позивачу повідомлено, що немає підстав розглядати подану 12 серпня 2019 року заяву про видачу спеціального ордера на службове житло, оскільки до виконавчого комітету рішення командира військової частини НОМЕР_1 КЕВ м. Миколаїв про надання службової квартири не надходило.

Право на забезпечення житлом передбачене ст.47 Конституції України та ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Відповідно до частини другої статті 121, частини першої статті 122 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

За змістом пункту 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 (далі Порядок), службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Згідно Розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472 (далі Інструкція) - за пунктами 12-14 на підставі наказу командира військової частини та із урахуванням рішень Міністра оборони України щодо забезпечення військовослужбовців службовими житловими приміщеннями КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району розробляє список надання службових жилих приміщень (службової жилої площі) у військових частинах. Списки надання службових жилих приміщень розглядаються на засіданні Комісії з контролю, на які можуть запрошуватися (бути присутніми) голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій). Розгляд Списків надання службових жилих приміщень здійснюється по КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та по кожному військовослужбовцю окремо.

Рішення Комісії з контролю є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі спеціального ордера, який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення. До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає витяг з наказу командира військової частини про надання службового жилого приміщення. Під час вселення у службове жиле приміщення військовослужбовець здає отриманий спеціальний ордер до житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації, що здійснює обслуговування цього житлового приміщення, а в закритих, віддалених військових містечках до будинкоуправління відповідної КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району.

Встановивши, що ОСОБА_1 на підставі рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №3, затвердженим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №28 розподілено та надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (заявник, дружина та син), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова відповідача у вирішенні виконавчим комітетом ММР питання позивача про видачу спеціального ордеру на службове житло через порушення процедури подання до виконавчого органу міської ради в місті документів згідно пункту 12 Порядку та п. 14 Інструкції не відповідає зазначеним приписам Порядку та Інструкції та є незаконною. У зв`язку з тим, суд вірно зобов`язав виконавчий комітет ММР розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордера на службову квартиру та прийняти рішення.

При цьому колегія суддів вважає, що посилання відповідача, як на відмову у розгляді питання про видачу позивачу спеціального ордера через відсутність надходження від КЕВ м. Миколаэва рішення командира військової частини НОМЕР_1 про надання службової квартири позивачу для видачі спеціального ордеру та аналіз відповідачем поданих позивачем інших документів доданих до заяви є необґрунтованими, оскільки це відповідно до приписів Житлового кодексу УРСР та постанови КМУ №1081 не є підставами, що надають право залишати без розгляду заяву позивача.

Отже, оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України це судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів першої інстанції не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 30 червня 2020 року.