Справа №489/294/19
Провадження №2/489/106/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судового засідання Середою А.В.,

за участю:позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та відшкодування шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача отриманий ним відповідно до розписки від 20.05.2017 року аванс у розмірі 52600 грн. та витрати понесені на здійснення ремонтних робіт у сумі 169081 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено розписку, відповідно до якої вона сплатила грошові кошти у виді авансу у розмірі 52 600 грн. на придбання будинку. Відповідачем, після отримання авансу, було дозволено у присутності свідків, разом з чоловіком проживати в будинку АДРЕСА_1 та здійснювати ремонт. Розрахункових книжок для сплати комунальних послуг відповідач не надав. Вважала, що після сплати авансу, буде оформлено договір купівлі-продажу домоволодіння, тому розпочала ремонтні роботи. Загальна сума витрат на здійснення ремонту склала 169 081 грн. До цього часу договір купівлі-продажу не відбувся, оскільки як виявилось, відповідач не був власником вищевказаного житлового будинку.

Від відповідача до суду надійшов відзив. Відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, між ним та позивачем була домовленість про вчинення правочину щодо купівлі продажу домоволодіння та досягнуто згоду щодо ціни договору у розмірі 388600, 00 грн., яка вказана в нотаріально посвідченій заяві, яку власник домоволодіння ОСОБА_5 направляв на адресу інших співвласників. Строк укладення основного договору сторони не мали можливості передбачені через те, що відчужене майно є спільною частковою власністю, а відтак його продаж потребував належного повідомлення всіх співвласників. Крім того, ним здійснювалися дії з метою отримання необхідних документів для укладення договору купівлі продажу та його нотаріального посвідчення. Також під час розгляду підстав повернення авансу слід врахувати, що домоволодіння до теперішнього часу не продано третім особам, а позивач до цього часу проживає у цьому будинку. А тому, вважає, що в його діях відсутні ознаки протиправної поведінки, як і відсутні докази його ухилення від укладення договору купівлі продажу. Щодо стягнення витрат понесених на здійснення ремонтних робіт, зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ремонт у домоволодінні АДРЕСА_1 був здійснений за згодою власника будинку.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 є власником 1/10 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 18.04.1984 року, посвідченого державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області.

Як вбачається з розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_6 засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52600 грн. 00 коп. в рахунок вартості будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Передача коштів проведена в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Позивач зазначає, що для сплати відповідачу грошових коштів, її чоловіком ОСОБА_9 , був взятий в Публічному акціонерному товаристві «ОТП Банк» кредит у розмірі 50000,00 грн. На підтвердження зазначеного позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання споживчого кредиту № від 27.04.2017 року та копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 7, 15).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є співвласником житлового будинку АДРЕСА_3 . Відповідач з 1996 року у спірному житловому будинку не проживає. Приблизно у квітні 2017 року ОСОБА_3 познайомив її з ОСОБА_11 . Їй відомо, що ОСОБА_12 дала ОСОБА_13 завдаток за будинок у розмірі 2000 доларів США, а ОСОБА_14 дозволив їй проживати у спірному будинку та робити ремонтні роботи. Оформити договір купівлі - продажу було неможливо, оскільки один із співвласників будинку помер. Строки оформлення документів на будинок становив два роки. Проте, строки оформлення документів на будинок пройшли, а відповідач грошові кошти не повернув та не оформив документи на будинок.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що він був свідком передачі грошових коштів ОСОБА_13 від ОСОБА_15 . ОСОБА_3 повідомив позичку про те, що через два місяці будуть готові документи на будинок. Крім того, йому відомо, що ОСОБА_3 дозволив позивачці проживати у спірному житловому будинку та робити в ньому ремонтні роботи. Оскільки він частково займався ремонтними роботами, то вважає, що ОСОБА_16 на ремонт витрачено приблизно 10000 доларів США. Угода купівлі - продажу не відбулася у зв`язку з проблемами з документами та співвласниками будинку.

Відповідно до ст.ст. 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Як вбачається з розписки від 20.05.2017 року ОСОБА_6 засвідчив, що отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52600 грн. 00 коп. в рахунок вартості будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

В даному випадку між позивачем та відповідачами було укладено угоду про бажання в майбутньому здійснити купівлю будинку. Самого попереднього договору купівлі-продажу, який би міг забезпечуватися завдатком, укладено не було. А якщо сторони домовились укласти договір купівлі-продажу нерухомості, але не оформили його нотаріально, платежі, внесені в рахунок виконання договору, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, у якому надавалися, навіть якщо сторони прямо назвали цей платіж завдатком і передбачили відповідні правові наслідки.

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу будинку між сторонами не був укладений. Крім того, власником нерухомого майна є ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно. Довіреність на представлення його інтересів видана ОСОБА_3 датована 30.05.2017 року та 11.10.2017 року, тобто після укладання розписки про передачу авансу від 20.05.2017року.

Проте, зважаючи на предмет і підстави заявленого позову, зокрема, що спірні кошти були отримані відповідачем шляхом написання розписки, є правовідносини щодо набуття майна без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), що регулюються ст. 1212 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Як зазначено вище, відповідач на момент отримання грошових коштів у сумі 52600,00 грн. від позивача не мав жодних законних підстав для розпорядження житловим будинком АДРЕСА_1 , та відповідно не мав законного права або правомірно делегованих повноважень на укладання будь-яких договорів, пов`язаних з передачею права користування чи права власності на вищезазначений житловий будинок та отримання за це певної оплати.

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно набуття майна без достатніх правових підстав і саме відсутність договірного характеру правовідносин дає підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів в сумі 52600 грн..

Позивачкою був здійснений ремонт на загальну суму 169 081 грн., що підтверджується договором на монтаж натяжних стель № 1170602 від 12.06.2017 року, договором на постачання послуг ліній зв`язку від 31.05.2017 року, договором № 1067 від 27.06.2017 року про установку металопластикових вікон, копій квитанцій, товарних чеків та видаткових накладних (а.с. 16-61), у зв`язку з чим вона просить стягнути вищезазначену суму з відповідача. Крім того, позивачка в своєму позові посилається лише на ст. 1166 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 вже зверталася до суду з позовною заява до ОСОБА_3 про стягнення суми витрат за здійснення ремонту у розмірі 169081 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.11.2018 року, в задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 20 січня 2019 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

За таких обставин, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на здійснення ремонтних робіт у сумі 169081 грн., оскільки судом ухвалено рішення з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підставі у справі №489/1896/18 (провадження № 2/489/1506/18).

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти за розпискою від 20 травня 2017 року у розмірі 52600 грн. 00 коп.

Провадження в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 витрат на здійснення ремонтних робіт у сумі 169081 грн. 00 коп. закрити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Строк подання апеляційної скарги під час дії карантину , встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19 продовжується на строк дії такого карантину (Розділ ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України).

Починаючи с офіційної дати закінчення карантину апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «18» червня 2020 року.