Справа № 409/1648/19
Провадження № 22-ц/810/208/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Орлова І.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Сінько А.І.

учасники справи: позивач - Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації, відповідач- ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року, ухваленого Білокуракинським районним судом Луганської області у складі судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої адресної допомоги,

встановив:

У липні 2019 року Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області (далі УПСЗН Білокуракинської РДА) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 67720,58 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 , звернулася до УПСЗН Білокуракинської РДА із заявою про взяття її на облік як внутрішньо переміщеної особи. Після цього, 17.11.2014 року відповідачка звернулася до відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг. У період звернення відповідачка мала наступний склад сім`ї, окрім заявниці, ще чоловік ОСОБА_3 , прийомні доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Рішенням УПСЗН Білокуракинської РДА від 15.07.2015 року відповідачці було призначено допомогу, як внутрішньо переміщеній особі, у період з 25.11.2014 року по 02.03.2019 року.

Рішенням УПСЗН Білокуракинської РДА від 21.03.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у наданні допомоги переміщеним особам на проживання, оскільки під час перевірки обґрунтованості виплат з`ясувалося, що відповідач має у власності будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, у період з 03.06.2017 року по 02.03.2019 року, коли відповідачу виплачувалася щомісячна адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг, с. Лизине Луганської області, де знаходиться будинок відповідача, не входило до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Наявність у відповідача житла на підконтрольній українській владі території в с. Лизине, де органи державної влади виконують всі свої зобов`язання в повному обсязі, є причиною вважати раніше виплачені суми допомоги надмірно виплаченими.

У зв`язку з викладеним, УПСЗН Білокуракинської РДА просило стягнути з ОСОБА_1 суму надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, у розмірі 67720,58 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року позов Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої адресної допомоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації суму надмірно сплачених державних коштів у розмірі 67720,58 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою на нього, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не врахована постанова Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року. Вважає, що позивач повторно звернувся з позовом з тих самих підстав та предмету позову, оскільки рішенням Луганського окружного суду від 03 липня 2019 року позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії був задоволений. Крім того, скаржник вважає, що до спірних правовідносин не застосовується абз.2 п. 6 Порядку в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2017 року № 370, оскільки у спірний період положення вказаного пункту не забороняли отримання грошової допомоги у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції, населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Крім того, скаржник вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню допомоги, якщо їх невиплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку або недобросовісності з боку набувача. Житловий будинок відповідача розташований на території проведення антитерористичної операції, щодо якого надався акт про неможливість проживання у ньому, тому вона та члени її сім`ї мають право на отримання щомісячної адресної допомоги як внутрішньо переміщені особи. Також скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки в позовній заяві не зазначено підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, про наявні відомі позивачу судові рішення, які набрали законної сили, своєчасно не сплачений судовий збір, в позові відсутні повноваження особи, що подає позов, позов не містить попереднього розрахунку судового збору, відсутнє клопотання про поновлення строку на подання позову та строку позовної давності, не наведено обґрунтованих вимог та норм національного законодавства.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву про слухання справи за відсутності представника відповідача.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всеобічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що з 25 листопада 2014 року ОСОБА_1 була взята на облік в УПСЗН Білокуракинської районної державної адміністрації та набула статус внутрішньо-переміщеної особи, яка у зв`язку з проведенням АТО виїхала з міста Ровеньки Луганської області. Даний факт підтверджується довідкою Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації № 921000678 від 17.11.2014 року.

З 25 листопада 2014 року по 02 березня 2019 року відповідачка отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі адресна допомога), призначення та виплату якої УПСЗН Білокуракинської РДА здійснювало керуючись Порядком, затвердженим Постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 року.

28 січня 2016 року на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок в с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, що підтверджується даними відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Заявою від 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 повідомила позивача про відсутність змін, що впливають на призначення такої адресної допомоги.

З 21 березня 2019 року позивач припинив виплату адресної допомоги, що підтверджується копією Рішення від 21 березня 2019 року.

Згідно з даними у повідомленні про перерахунок державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам від 02 березня 2019 року за період з 03 червня 2017 року по 02 березня 2019 року загальна сума отриманої відповідачкою адресної допомоги склала 67880,58 гривень, а до повернення - 67720,58 грн.

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 власноруч написала розписку на ім`я начальника УПСЗН Білокуракинської РДА, в якій зобов`язалася суму переплати у розмірі 67720,58 грн. повертати у розмірі 1500 грн. щомісяця до повного погашення з 01.05.2019 року.

Згідно довідки вих. № 12 від 13.06.2019 року, наданої старостою с. Лизине, ОСОБА_1 з 2016 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації. Умови проживання задовільні.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення УПСЗН Білокуракинської РДА Луганської області від 21.03.2019 про відмову у наданні переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання УПСЗН Білокуракинської РДА Луганської області Аксьоненко О.О. Зобов`язано УПСЗН Білокуракинської РДА Луганської області призначити ОСОБА_1 за заявою щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в розмірі, що передбачена постановою КМУ від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», на період з 03.03.2019 по 02.08.2019 та виплатити заборгованість із цієї допомоги, що виникла за період її несплати.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2019 року рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 липня 2019 року у справі № 360/2118/19 скасовано та прийнято нову постанову, якою: позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області від 21.03.2019 про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано повідомлення про відмову у наданні допомоги переміщеним особам на проживання управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області Аксьоненко О.О. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 для призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, від 28.02.2019 з урахуванням висновків суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Згідно акту обстеження матеріально побутових умов сім`ї УПСЗН Білокуракинської РДА від 24.09.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_3 проживають у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Будинок знаходиться в придатному для житла стані, підведений газ, вода, зроблений ремонт. Разом з батьками проживає донька ОСОБА_5 .

Задовольняючи позов про стягнення з відповідача надмірно отриманих коштів державної допомоги за період з 03 червня 2017 року по 02 березня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не повідомила до УПСЗН Білокуракинської РДА про набуття у власність житла в населеному пункті (с. Лизине), яке розташовано на підконтрольній території Україні, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та впродовж з 05.02.2016 року у заявах про призначення щомісячної адресної допомоги надавалися завідомо недостовірні дані, чим порушено вимоги п.4 ст. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг».

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та реалізувала своє право на щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, звернувшись до Управління 17 листопада 2014 року з відповідною заявою про призначення державної допомоги.

Порядок надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 3 Порядку грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї).

Пунктом 6 Порядку № 505, редакція якого змінювалася за період виникнення спірних правовідносин визначалися випадки, коли грошова допомога не призначається, зокрема у разі: наявності у будь-кого з членів сім`ї має у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», с. Лизине Білокуракинського району Луганської області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Постановою КМУ №370 від 31.05.2017 року "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 і від 22 вересня 2016 р. № 646" абзац другий пункту 6 Порядку викладено в такій редакції: "будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану".

Постанова КМУ №370 від 31.05.2017 року "Про внесення змін до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 505 і від 22 вересня 2016 р. N 646" набрала чинності 03.06.2017 року.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, а саме що з 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 , яка набула статус внутрішньо-переміщеної особи, отримувала від держави щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позивач обґрунтовував свої вимоги посилаючись на те, що у відповідачки з січня 2016 року наявне своє житло житловий будинок в с. Лизине Білокуракинського району Луганської області.

Таким чином, оскільки з 28 січня 2016 року відповідачка стала власником житла - житлового будинку в с. Лизине Білокуракинського району Луганської області, то вона інтегрувалася за новим місцем проживання в Україні. Селище Лизине Білокуракинського району розташоване в регіоні, де органи державної влади здійснюють свої повноваження та не є населеним пунктом, що розташований на лінії зіткнення у розумінні приписів пунктів 5, 6 Порядку № 505.

ОСОБА_1 не заперечувала факт набуття нею у 2016 році житлового будинку у той час, як їй вже виплачувалась державна допомога на підставі заяви від 05 вересня 2016 року та прийнятих Управлінням рішення про виплату такої допомоги за період з 29 серпня 2016 року по 27 лютого 2017 року . Крім того, відповідачка приховала обставину набуття нею у власність житла під час повторного звернення із заявами про призначення державної допомоги 01 березня 2017 року, 01 вересня 2017 року, 01 березня 2018 року, 03 вересня 2018 року, 28 лютого 2019 року, тобто вказала неправдиві відомості у відповідному пункті бланку заяви.

Доказів виконання відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язання повідомити Управління про придбання нею житла матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Наведена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, для застосування положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України у спірних правовідносинах необхідно довести, що виплата компенсації за надані соціальні послуги є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату або отримувач допомоги недобросовісно її набув.

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум.

На думку апеляційного суду, Управлінням доведено недобросовісність поведінки відповідачки, яка полягає у невиконанні нею обов`язку повідомити про набуття нею житла у власність у період отримання державної допомоги, а також подання недостовірних відомостей при повторному зверненні із заявами про призначення державної допомоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок відповідача знаходиться на території проведення антитерористичної операції, тому відповідач та члени її сім`ї вправі отримувати щомісячну адресну допомогу, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки виплата вказаної допомоги припинена саме з тих підстав, що під час виплати допомоги, у відповідача у власності знаходився житловий будинок на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, і заяви відповідача, починаючи з 2017 року несли завідомо неправдиві дані, що відповідно до абз.2 п. 6 Порядку є підставою для припинення виплати такої допомоги.

Той факт, що с. Лизине зазначено у Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, не звільняло відповідачку від встановленого пунктом 11 Порядку № 505 обов`язку повідомити УПСЗН Білокуракинської РДА про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Не заслуговують на увагу і посилання скаржника на постанову Донецького апеляційного суду від 04 березня 2020 року, оскільки вказана постанова не є обов`язковою для суду апеляційної інстанції.

Твердження скаржника про те, що позивач повторно звернувся до суду з позовом з тих самих підстав та предмету позову, є безпідставними, оскільки адміністративний позов, що розглядався Луганським окружним адміністративним судом не є тотожним позову в даній справі.

Що стосується посилання представника скаржника на акт обстеження матеріально побутових умов відповідача як на неналежний доказ, то це не є доводом апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язку, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідачкою не доведено відсутність недобросовісної поведінки та не вказані поважні причини неповідомлення про набуття житла у власність.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, то відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст постанови складений 26 червня 2020 року.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді: М.В. Назарова

І.В. Орлов