РІШЕННЯ

іменем України

"01" червня 2020 р. Справа № 145/772/19

Провадження № 2/145/75/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Кіосак Н. О.

за участю секретаря Крикливої М.С.,

позивача-відповідача ОСОБА_1 ,

відповідача - позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в натурі та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в натурі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити в натурі житловий будинок з добудовами та господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , між ним та ОСОБА_2 , виділивши йому у власність в будинку «А» житлову кімнату 1-8 площею 10.6 кв.м., житлову кімнату 1-3 площею 15.3 кв.м., в прибудові «а2»: кухню 1-7 площею 10.6 кв.м., житлову кімнату 1-3 площею 15.3 кв.м., в прибудові "а2": кухню 1-7, площею 10.4 кв.м., коридор 1-6, площею 5.0 кв.м., кладову 1-4 площею 3.0 кв.м., ванну кімнату 1-5 площею 3.3 кв.м., загальною площею 47.6 кв.м., житловою 25.9 кв.м., допоміжною 21.7 кв.м. Із цієї частини житлового будинку з прибудовою "а2" є облаштований окремий вихід.

Із господарських будівель присудити йому гараж, означений в техпаспорті літ. «Г» та літню кухню означену літ «3/5 Б», сарай "б2", сарай "б", а також огорожу № 1, хвіртку № 3, ворота № 2, колодязь № 4 та літню кухню " 2/5 Б".

Позов обґрунтовує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори належить на праві власності 1/2 ідеальна частка житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

Згідно даного свідоцтва до належного йому на праві власності нерухомого майна належить 1/2 частка житлового будинку «А», з прибудовою «а», ганку, будівлі «Б», погреба «П/Б», огорожі №1- №3. Право власності на вказане майно зареєстроване в КП «ВООБТІ» 19.05.2009 року.

Інша 1/2 частка вище вказаної нерухомості в АДРЕСА_1 , належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу ОСОБА_2 .

Між ними склався порядок користування житловими приміщеннями у будинку «А» та господарськими будівлями.

Перешкодою для укладення договору про поділ спільної часткової власності та посвідчення його нотаріально є те, що на момент видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на земельній ділянці були розташовані самочинно збудовані: прибудова, «а1», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», вбиральня «В2», гараж «Г».

В 2010 році вони з відповідачем поділили в натурі земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку.

27 серпня 2010 року він отримав Державний акт серії ЯЛ № 261871 на право власності на земельну ділянку площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. 02 вересня 2010 року Державний акт ЯЛ № 261871 зареєстрований в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю за № 59 згідно чинного на той час законодавства.

Після отримання Державного акту на право власності на земельну ділянку він, відповідач отримав на своє ім`я дозвіл на добудову до житлового будинку загальною площею 20.42 кв.м.

Згідно декларації про готовність добудови до будинку зареєстрованої в інспекцією ДАБК у Вінницькій області 28.02.2012 року за номером ВН 91 в експлуатацію прийняті добудови до будинку «а1» та «а2».

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.02.2012 року за номером ВН 2 в експлуатацію прийняті господарські будівлі сарай літ. «б», «б1», «б2» убиральня «в», гараж «Г». Вказані господарські будівлі та добудови до житлового будинку не зареєстровані, так як зареєструвати їх окремо від житлового будинку неможливо.

Наразі у них виникла необхідність поділити нерухомість, що перебуває у спільній частковій власності в натурі.

Земельна ділянка між ними уже поділена, у нього є Державний акт на право власності на земельну ділянку, відповідач в даний час виготовляє технічну документацію із землеустрою для реєстрації його права власності на земельну ділянку, яка перебуває і в його користуванні.

Іншого позову до того самого відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав він не подавав.

Ухвалою Тиврівського районного суду від 27.05.2019 року заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в натурі, в якій із урахуванням уточнених позовних вимог, просить поділити між ним та ОСОБА_1 житловий будинок з добудовами та господарськими будівлями, в АДРЕСА_1 , виділивши йому у власність в будинку "А" житлову кімнату 1-2, площею 15.2 кв.м. та кімнату 1-9, площею 10.2. кв.м., прибудову «а», площею 11.0 кв.м., та прибудову "а1", площею 12.9 кв.м., яка складається з приміщень 1-10, площею 4.9 кв.м. та 1-11, площею 8.0 кв.м., ганок, загальною площею 49,3 кв.м., житловою 25.4 кв.м., допоміжною 23.9 кв.м., сарай "б1", погріб "П/Б", убиральня "В".

Позов обґрунтовує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 13 червня 2009 року нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори належить на праві власності 1/2 ідеальна частка житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

Згідно даного свідоцтва до належного йому на праві власності нерухомого майна належить 1/2 частка житлового будинку «А», з прибудовою «а», ганку, будівлі «Б», погреба «П/Б», огорожі №1- №3. Право власності на вказане майно зареєстроване в КП « ВООБТІ» 19.05.2009 року.

Інша 1/2 частка вище вказаної нерухомості в АДРЕСА_1 , належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачу ОСОБА_1 .

Між ними склався порядок користування житловими приміщеннями у будинку «А» та господарськими будівлями.

Перешкодою для укладення договору про поділ спільної часткової власності та посвідчення його нотаріально є те, що на момент видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом на земельній ділянці були розташовані самочинно збудовані: прибудова «а1», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», вбиральня «В2, гараж «Г».

Ухвалою Тиврівського районного суду від 03.12.2019 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами прийнятий до спільного сумісного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

В судовому засіданні позивач - відповідач ОСОБА_1 уточнений позов уточнив, що не претендує на сарай «б», так як його фактично немає. Зустрічний позов визнав.

Відповідач - позивач ОСОБА_2 зустрічний уточнений позов підтримав з підстав викладених у зустрічному позові, первісний позов визнав.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позови слід задоволити, виходячи з такого.

28 квітня 2009 року ОСОБА_1 Тиврівською державною нотаріальною контрою видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 , прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за реєстровим номером 1328 (а.с. 20).

13 червня 2009 року ОСОБА_2 Тиврівською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , яке ОСОБА_3 прийняла, але не оформила своїх спадкових прав після смерті чоловіка - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , за реєстровим номером 1820 (а.с. 48).

Прибудова «а1», сарай «б», сарай «б1», вбиральня «В», гараж «Г», сарай «б2» зведені самочинно, у вартість спадкового майна не включені згідно вказаних свідоцтв (а.с. 20, 48).

Разом з тим, 27 серпня 2010 року відповідач отримав Державний акт серії ЯЛ №261871 на право власності на земельну ділянку площею 0.10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 . 02 вересня 2010 року Державний акт ЯЛ № 261871 зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 59.

Рішенням виконкому Сутисківської селищної ради від 20.05.201-року №52 ОСОБА_1 надано дозвіл на проектування та будівництво добудови до житлового будинку за даною адресою (а.с.23).

Згідно декларації про готовність добудови до будинку, зареєстрованої в інспекцією ДАБК у Вінницькій області 28.02.2012 року за номером ВН 91 в експлуатацію прийняті добудови до будинку «а1» та «а2», що також вбачається з технічного паспорту на домоволодіння за вказаною адресою.

На підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 24.02.2012 року за номером ВН 2, виданої ОСОБА_1 , в експлуатацію прийняті господарські будівлі сараї літ. «б», «б1», «б2» убиральня «В», гараж «Г».

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", пунктах 51, 52 рішення ЄСПЛ від 03.12.2003 року у справі "Рябих проти Росії" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У пункті 50 рішення у справі "Беллет проти Франції" від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні "Бендерський проти України" від 15.11.2007 року, в якому наголошується, що "право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом ( п.33 рішення від 21.03.2000 року у справі "Дюлоранс проти Франції"; пп. 32 35 рішення від 07.03.2006 року у справі "Донадзе проти Грузії").

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Нормами ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Між тим, згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Частинами 1-2 ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень викладених в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру.

По справі проведена Вінницьким науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 22.04.2020 року судова будівельно-технічна експертиза №158 даного будинку та господарських будівель, за яким варіант поділу будинку, на який претендують сторони є можливими за умов виконання певних будівельних робіт, виконання яких сторони між собою погодили.

Відтак, суд вважає, що при даному розподілі права обох співвласників спірного будинковолодіння будуть максимально захищені.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 5, 9, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, -

ухвалив:

Позови задоволити.

Поділити в натурі житловий будинок з добудовами та господарськими спорудами, розташовані в с АДРЕСА_1 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_1 у власність у будинку «А» житлову кімнату 1-8 площею 10,6 м2, житлову кімнату 1-3 площею 15,3, кухню 1-7 площею 10,4 м2, коридор 1-6 площею 5,0 м2, кладову 1-4 площею 3,0 м2, ванну кімнату 1-5 площею 3,3 м2;

із господарських будівель: Гараж літ. «Г», літню кухню літ. «3/5 Б», сарай літ. «2/5 Б», сарай «б2», огорожу № 1, хвіртку № 3 ворота № 2, колодязь № 4.

Виділити у даному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в с АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 у житловому будинку літ. «А» з прибудовами наступні приміщення: житлову кімнату 1-2 площею 15,2 м2, житлову кімнату 1-9 площею 10,2, передпокій 1-1 площею 11,0 м2, котельню 1-10 площею 4,9 м2, кухню 1-11 площею 8,0 м2;

із господарських будівель: сарай «б1», погріб «П/Б», вбиральню «В».

Зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- Замурувати дверні прорізи між приміщеннями 1-2 та 1-3, 1-8 та 1-9.

Зобов`язати ОСОБА_1 :

- Влаштувати дверний проріз між приміщеннями 1-3 та 1-6, 1-3 та 1-8;

- Влаштувати віконний проріз в житловій кімнаті 1-8;

- Замурувати віконний проріз між приміщеннями 1-7 та 1-8;

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 09.06.2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня отримання повного рішення суду.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження продовжується на термін дії такого карантину.

Суддя:Н. О. Кіосак