Номер провадження 22-ц/804/1692/20
Номер провадження 22-ц/804/1692/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Халаджи О. В.

суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,

секретар Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Снєжко Алли Геннадіївни , яка діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав (суддя Кравченко О.Ю., повний текст рішення складено 4 березня 2020 року),

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2019 року до Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_2 в інтересах якої діє представник - адвокат Снєжко Алла Геннадіївна з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Просила позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 .

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Із вказаним рішення суду не погодилась представник позивача Снежко А.Г. , та подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення не відповідає закону, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи, є необґрунтованими.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в матеріалах справи є пояснення органу опіки та піклування Краматорської міської ради, які були надані третьою особою до початку розгляду справи, в яких чітко зазначено, що зі слів опитуваного батька дитини ОСОБА_3 останні 3 роки не цікавився успіхами сина, його навчанням та дозвіллям, в якому оточені син живе. Відповідач у судовому засіданні не заперечував даний факт. Зазначає, що відповідач не тільки не створював умов для отримання освіти дитиною, а й перешкоджав цьому. Розуміючи, що дитина може отримати освіту в США, дозволу на виїзд сина, матері не надав.

Наголошує на тому, що доказом відсутності інтересу до дитини та піклування про неї протягом 8 років підтверджено: відсутністю участі батька у шкільному житті, у моральному та духовному розвитку дитини, у фізичному розвитку сина, у розвитку світогляду дитини, у зміцненні здоров`я, характеристикою з місця навчання. Дані докази означають, що відповідач самоусунувся від свого сина.

Зазначає, що рішеннями суду та органу опіки та піклування, відповідачу було надана можливість для спілкування з дитиною, особистого виховання дитини та роз`яснено, в чому полягає обов`язок батька по вихованню. Не зважаючи на цю можливість, після отримання позитивного рішення суду і рішення органу опіки та піклування, відповідач жодним чином не підтвердив щирого або якогось бажання, спрямованого на спілкування з дитиною. Під час розгляду справи у суді першої інстанції скаржився на те, що у часи, визначені рішенням, в нього була робота, не зважаючи на те, що сам визначав та просив ті часи для спілкування.

Також, представник позивача зазначає, що малолітній ОСОБА_4 у суді першої інстанції пояснив, що він не бажає спілкуватися з батьком, так як той відмовляється проводити з ним час та спілкуватися, ніколи не цікавився його навчанням, спогади про батька сумні, стосуються домашнього насилля на матір`ю. Мріяв навчатися та мешкати у Сполучених Штатах зі свої новою сім`єю. Своїм батьком вважає вітчима, проте суд першої інтенції не звернув уваги на пояснення дитини. На теперішній час дитина мешкає к повноцінній сім`ї, де сформовані доброзичливі сімейні відносини. Марк бажає жити саме в цьому середовищі. Отже, розрив родинних зв`язків з відповідачем буде відповідати інтересам дитини, для цього є відповідні підстави, визначені законом. Враховуючи обставини останніх 8 років життя ОСОБА_4, яке проходило без участі відповідача, який нічого не вклав у дитину з того, що називається батьківським вихованням, передаванням життєвого досвіду, зважаючи на відсутність щирого бажання спілкуватися з дитиною, є підстави стверджувати, що позбавлення відповідача батьківських прав не зашкодять, а навпаки беду в інтересах дитини.

Снєжко А.Г. просила рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року скасувати, та ухвалите нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник Снєжко А.Г. доводи апеляціційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували. Пояснили, що позивач сумлінно сплачує аліменти, не відвідує дитину, щоб не травмувати її, оскільки неодноразові спроби зустрітися з сином викликали обурення з боку матері дитини - ОСОБА_2 . Пояснив, що не має наміру руйнувати жяття сину, однак, як батько дитини хотів би знати куди саме і до кого той їде за кордон.

Представник Органу опіки та піклування Краматорської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.04.2013 року, позивачка ОСОБА_2 одружилась з громадянином США ОСОБА_12 23 квітня 2013 року (а.с.9).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05.10.2012 року з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ? частки всіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 07.09.2015 року зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набуття рішенням чинності та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.10).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29.01.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_11 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у задоволенні позову відмовлено (а.с.12).

Рішенням Виконавчого комітету Краматорської міської ради від 06.07.2016 року №455 визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом відвідування з сином начальних закладів, медичних та оздоровчих установ, місць дитячих розваг та відпочинку, розвивальних гуртків тощо, з врахуванням бажання дитини та за її згодою. Встановлено часовий проміжок для участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та спілкування з ним - щотижнево у суботу з 10-00 до 18-00 та у середу і суботу з 10-00 до 18-00 під час шкільних канікул з врахуванням бажання дитини та за її згодою. Цим же рішенням зобов`язано ОСОБА_3 попередньо погоджувати з ОСОБА_2 час спілкування з дитиною, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням режиму дитини, стану її здоров`я, бажання та згоди (а.с.16).

Згідно довідки про склад сім`ї №1582 від 10.06.20019 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи №1538 від 03.06.2019 року, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18).

Як вбачається з характеристик з навчального закладу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається у НВК (ЗОШ І-ІІІ ст.№32 - ДНЗ) з першого класу, має хороший фізичний і розумовий розвиток. Мати приділяє належну увагу вихованню сина. забезпечує його всім необхідним для навчання (а.с.23-24).

З декларацій про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу від 13.08.2018 та від 17.04.2019 року вбачається, що мати дитини, ОСОБА_2 обрала лікаря, який надає первинну медичну допомогу неповнолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25-26).

Відповідач ОСОБА_3 має постійне місце роботи - працює в ТОВ «УСКТ» завідуючим господарством з 01.08.2019 року, що підтверджується довідкою №301 від 05.08.2019 року (а.с.77).

Відповідач ОСОБА_3 одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, родина має статус багатодітної, що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей та посвідченням №1750 від 02.05.2019 року (а.с.76-80).

Також встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач ОСОБА_3 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає.

Згідно висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважає доцільним позбавити батьківських прав його батька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також зазначив про наявність конфлікту між батьками дитини, які, створили нові сім`ї.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави - учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, обгрунтовав, рідке спілкування з сином конфліктом з його матір`ю, не бажання передати слухавку телефона та з останнього часу заборона позивача на спілкування відповідача з сином, оскільки він ніти то на його погано впливає. Також зазначив, що не чинив перепонів для виїзду дитини за кордон, однак вважає, що новий чоловік дружини повинен був би хоча б пояснити де буде проживати син і в яких умовах.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку провідсутність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано думку дитини під час ухвалення рішення, є необгрнутованими, оскільки, враховуючи наявність конфлікту між батьками, постійне проживання дитини з матір`ю, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, що не виключає можливість непрямого впливу матері на думку дитини.

Також апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що фактично підставою для зверенння до суду з цим позовом є бажання матері виїхати з сином та дитиною від нового шлюбу на постійне місце проживання до США.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишенні в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Снєжко Алли Геннадіївни , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

В.Б. Азевич

І.В. Кішкіна

Повний текст судового рішення складено 30.06.2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Халаджи