Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 400/1269/15-ц

провадження № 61-38208св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Петрівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Кіровоградській області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фермерське господарство «Золота нива»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року у складі судді Жушмана О. М. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Голованя А. М., Карпенка О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - Держгеокадастр) у Кіровоградській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Фермерське господарство «Золота нива», про визнання частково незаконним і скасування розпорядження районної державної адміністрації та визнання права постійного користування земельними ділянками.

Позовна заява мотивована тим, що державним актом на право постійного користування землею серії КР № 0000100, виданим 13 липня 1998 року, підтверджується факт надання їй для ведення селянського фермерсього господарства земельної ділянки загальною площею 50 га ріллі, яка розташована на території Петрівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

08 жовтня 1998 року вона заснувала селянське (фермерське) господарство «Золота нива» (далі - СФГ «Золота нива») і вона стала головою цього господарства. До членів господарства були прийняті: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

У подальшому назва СФГ «Золота нива» була змінена на фермерське господарство «Золота нива» (далі - ФГ «Золота нива»), а також, у зв`язку зі зміною адміністративно-територіальних меж сільських рад Петрівського району, їй у постійне користування була надана земельна ділянка загальною площею 50,00 га ріллі, яка була віднесена до Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

26 жовтня 2004 року вона зверталася до голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області з заявою про надання їй безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства у розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 18 листопада 2004 року № 768-р їй та іншим членам господарства був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок із земель державної власності на території Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області для ведення фермерського господарства в розмірі земельної ділянки (паю).

У 2006 році вказаний проект землеустрою був виготовлений державним підприємством «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та затверджений розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26 жовтня 2007 року № 706-р. Крім того, згідно з пунктом 4 зазначеного розпорядження належний їй державний акт на право постійного користування землею серії КР № 0000100 від 13 липня 1998 року було визнано таким, що втратив чинність.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2009 року було визнано недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки: серії КР № 069742, серії КР № 069744, та серії КР № 069743, видані 02 квітня 2008 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та земельні ділянки повернуті до земель державної власності.

Вважала, що у неї існує право постійного користування зазначеними земельним ділянками на підставі державного акта на право постійного користування землею серії КР №0000100, виданого 13 липня 1998 року.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд визнати частково незаконним розпорядження голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26 жовтня 2007 року № 706-р у частині визнання таким, що втратив чинність, державний акт на право постійного користування землею серії КР №0000100 від 13 липня 1998 року і скасувати його у цій частині; визнати за нею право постійного користування земельними ділянками площею 6,8709 га, 6,8707 га і 6,8709 га, які розташовані на території Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, призначеними для ведення фермерського господарства, що належали: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 згідно з державними актами на право приватної власності на землю: серії КР № 069742, серії КР № 069744 і серії КР № 069743.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 01 березня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2018 року, узадоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач та інші члени ФГ «Золота нива», набувши право власності на земельні ділянки, вважаються такими, що переоформили право постійного користування, і відновлення права користування на земельні ділянки, заявлені у позові, можливе лише на праві оренди, а не на праві постійного користування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 06 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2020 року № 1023/0/226-20 і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні її позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував, що головою Петрівської районної державної адміністрації неправомірно включено до свого розпорядження від 26 жовтня 2007 року № 706-р пункту 4 про втрату чинності державного акта на право постійного користування землею серії КР № 0000100 від 13 липня 1998 року, оскільки законних підстав для припинення права користування не було.

Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підставі державного акта на право постійного користування землею серії KP № 0000100, виданого 13 липня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 137, ОСОБА_1 була передана у постійне користування для ведення селянського фермерського господарства земельна ділянка загальною площею 50,00 га ріллі, яка розташована на території Петрівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

08 жовтня 1998 року ОСОБА_1 засновано СФГ «Золота нива», головою якого є вона. В члени СФГ «Золота нива» були прийняті: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

У подальшому назва СФГ «Золота нива» була змінена на ФГ «Золота нива», а також у зв`язку зі зміною адміністративно-територіальних меж сільських рад Петрівського району ОСОБА_1 у постійне користування надана земельна ділянка загальною площею 50,00 га ріллі, яка була віднесена до Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

26 жовтня 2004 року ОСОБА_1 звернулася до голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області з заявою про надання їй безоплатно у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю) із земель державної власності Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

Аналогічні заяви подали й інші члени ФГ «Золота нива».

Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 18 листопада 2004 року № 768-р ОСОБА_1 , а також членам ФГ «Золота нива»: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок із земель державної власності на території Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області для ведення селянського фермерського господарства в розмірі земельної частки (паю).

У 2006 році проект землеустрою був виготовлений державним підприємством «Кіровоградський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» і затверджений розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26 жовтня 2007 року № 706-р, на підставі якого ОСОБА_1 надана у власність земельна ділянка площею 7,3094 га ріллі, ОСОБА_2 - площею 7,2370 га ріллі, ОСОБА_4 - площею 7,3094 га ріллі, ОСОБА_4 - площею 7,3093 га ріллі, ОСОБА_5 - площею 6,8709 га ріллі, ОСОБА_6 - площею 6,8707 га ріллі та ОСОБА_7 - площею 6,8709 га ріллі, про що вказаним особам були видані державні акти на право приватної власності на землю: серії КР № 070130, серії КР № 069745, серії КР № 069746, серії КР № 069741, серії КР № 069747, серії КР № 069742, серії КР № 069744 та серії КР № 069743.

Пунктом 4 розпорядження голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26 жовтня 2007 року № 706-р державний акт на право постійного користування землею серії КР № 0000100 від 13 липня 1998 року було визнано таким, що втратив чинність.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 червня 2009 року у справі за позовом прокурора Петрівського району в інтересах держави в особі Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , державні акти на право приватної власності на землю серії КР № 069742, серії КР № 069744 і серії КР № 059743 визнані недійсними та скасовані, а земельні ділянки площами 6,8709 га, 6,8707 га і 6,8709 га повернуті до земель державної власності Йосипівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закон, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У статті 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади. Місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження.

Розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов`язковими для виконання на відповідній території всіма органами, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами та громадянами.

Згідно з частиною першою статті 92 ЗК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації.

За приписами частини другої статті 92 ЗК України передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

У пункті 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що при переоформленніправа постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення в установленому порядку.

З указаного вбачається, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач та інші члени ФГ «Золота нива», набувши право власності на земельні ділянки, вважаються такими, що переоформили право постійного користування, і відновлення права користування на земельні ділянки, заявлені в позові, можливе лише на праві оренди, а не на праві постійного користування.

Повноваження органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування визначені статтею 122 ЗК України. Так, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб. Районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства, будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті, індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що спірна земельна ділянка, надана позивачу у постійне користування, була розпайована між членами ФГ «Золота нива» на підставі їх заяв, поданих голові Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, тобто ОСОБА_1 надала свою згоду на вилучення спірних земельних ділянок та припинення свого права постійного користування цими ділянками, а тому підстав для задоволення її позову немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих судових рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком судів попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович