Постанова

Іменем України

17 червня 2020року

м. Київ

справа № 305/1753/15-ц

провадження № 61-48207св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Видричанська сільська рада Рахівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання рішення протиправним та його скасування,

за касаційною скаргою Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року у складі судді Бліщ О. Б. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Бисаги Т. Ю., Готри Т. Ю., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовомта просили визнати протиправним та скасувати рішення Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області (далі - Видричанська сільська рада) від 14 серпня 2013 року № 223 «Про виявлення та включення до земель запасу сільської ради не облікованої земельної ділянки», яким включено до земель запасу сільської ради земельну ділянку площею 0,1632 га, що розташована по АДРЕСА_1 (далі - село Видричка ) та примикає до кварталу індивідуальної забудови.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилалися на те, що вони проживають у власному житловому будинку АДРЕСА_1. Законність будівництва вказаного житлового будинку та його місцезнаходження за вказаною адресою підтверджується технічною документацією на забудову земельної ділянки та будівництво житлового будинку. Згідно з витягом з погосподарської книги № 6 Видричанської сільської ради за домоволодінням обліковується земельна ділянка площею 0,07 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд. До вказаної земельної ділянки прилягає земельна ділянка площею 0,1632 га, яку використовувала ОСОБА_2 , вирівняла та привела у належний для користування стан і користується нею відкрито, безперервно, протягом орієнтовно 23 років. У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Видричанської сільської ради про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1632 га у власність для будівництва житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована по АДРЕСА_1, між сусідами ОСОБА_3 . Рішенням Видричанської сільської ради від 27 вересня 2013 року № 231 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею, 0,290 га у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд. Разом з тим, Видричанська сільська рада рішенням від 09 серпня 2013 року № 220 надала дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки, площею 0,0410 га у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 . Таким чином, до наявних 0,07 га сільська рада виділила їм ще 0,07 га. Однак, рішенням Видричанської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області від 14 серпня 2013 року № 223 включено до земель запасу сільської ради земельну ділянку площею 0,1632 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що примикає до кварталу індивідуальної забудови. З даного рішення слідує, що Видричанська сільська рада безпідставно відібрала від них земельну ділянку, яку ОСОБА_2 викорчувала, вирівняла та привела її у належний для користування стан та користується нею відкрито, безперервно, орієнтовно протягом останніх 24 років. У зв`язку з цим вони не мають можливості оформити за собою право власності на земельні ділянки, через протиправні та незаконні дії Видричанської сільської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рахівський районний суд Закарпатської області рішенням від 16 лютого 2018 року позов задовольнив.

Визнав недійсним та скасував рішення Видричанської сільської ради від 14 серпня 2013 року № 223 «Про виявлення та включення до земель запасу сільської ради необлікованої земельної ділянки», яким включено до земель запасу сільської ради земельну ділянку площею 0,1632 га, що розташована по АДРЕСА_1 і примикає до кварталу індивідуальної забудови.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що оскаржуваним рішенням порушено право позивачів на користування землею, оскільки вони не можуть реалізувати своє право на приватизацію земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні, так як їх частина включена до земель запасу сільської ради.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Закарпатської області постановою від 18 вересня 2018 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 рокузалишив без змін.

Мотивував судове рішення апеляційний суд тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У грудні 2018 року Видричанська сільська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що Видричанська сільська рада як орган місцевого самоврядування, своїми рішеннями від 09 серпня 2013 року № 220 (площа 0,0410 га) та від 27 вересня 2013 року № 231 (площа 0,0290 га) вирішила питання безоплатної приватизації земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка перебувала у їхньому користуванні відповідно до рішення виконавчого комітету Богданської сільської ради (повноваження якої на відповідній території припинені) від 21 квітня 1987 року № 31. Ці рішення прийняті для надання можливості скористатися правом безоплатної приватизації земельної ділянки, яка була виділена подружжю Гусар у 1987 році. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, які ґрунтуються виключно на твердженнях позивачів про те що, до наявної земельної ділянки площею 0,07 га виділеної згідно з рішенням Богданської сільської ради від 21 квітня 1987 року № 31 Видричанська сільська рада своїми рішеннями від 09 серпня 2013 року № 220 та від 27 вересня 2013 року № 231 виділила позивачам в загальному ще 0,07 га не відповідають дійсності. Судами помилково встановлено, що сільська рада спочатку виділила земельні ділянки, а рішенням від 14 серпня 2013 року № 223 відібрала їх у позивачів. Маючи лише рішення Богданської сільської ради від 21 квітня 1987 року № 31 позивачі не змогли б реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, а документу який би засвідчував право власності на земельну ділянку виділену їм згідно рішення від 21 квітня 1987 року № 31 у позивачів відсутній. Саме тому не підлягала задоволенню вимога позивачів про визнання протиправним та скасування рішення двадцять четвертої позачергової сесії шостого скликання Видричанської сільської ради від 14 серпня 2013 року №223 «Про виявлення та включення до земель запасу сільської ради не облікованої земельної ділянки», так як воно жодним чином не порушує права та інтереси позивачів та не перешкоджає оформленню права власності на земельні ділянки, загальна площа яких складає 0,07 га (0,0410 +0,0290), оскільки сільська рада винесла необхідні рішення, тобто у позивачів відсутнє суб`єктивне право на захист. Крім того, зазначила, що висновки попередніх інстанцій ґрунтуються тільки на одному доказі - висновку судової земельно-технічної експертизи № 216/02-17, який є однобічним, неповним, необґрунтованим та суперечливим, ним не вирішено питання, що стосуються обставин справи

У березні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на касаційну скаргу, в якому просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, посилаючись на те, що вони є законними і обґрунтованими. Доводи наведені в касаційній скарзі не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують доведені обставини і не обґрунтовують порушення судами норм матеріального та процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваних судових рішень. Зазначили, що Видричанська сільська рада безпідставно відібрала у ОСОБА_2 земельну ділянку, яку вона викорчувала, вирівняла, привела у належний для користування стан і користувалася нею відкрито, безперервно, орієнтовно протягом 24 років. Також зазначили, що висновок експерта за наслідками проведення судової земельно-технічної експертизи № № 216/02-17 є належним та допустимим доказом у цій справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

26 лютого 2019 року справа № 305/1753/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Ухвалою Верховного Суду від 09 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що згідно з витягом з погосподарської книги № 6 Видричанської сільської ради за домоволодінням ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_1 дійсно облікується земельна ділянка площею 0,07 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Також в матеріалах справи міститься будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З наведених документів встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , для обслуговування та будівництва якого ОСОБА_1 згідно з даними погосподарської книги, надано земельну ділянку площею 0,07 га за яку він сплачував земельний податок.

Звертаючись до суду з цим позовом позивачі стверджували, що до вищевказаної земельної ділянки прилягає інша земельна ділянка площею 0,1632 га, яку вони тривалий час доглядали, обслуговували та привели її в належний для використання стан, тому вони зверталися до виконавчого комітету Видричанської сільської ради з заявами про надання їм дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки у власність, а ту земельну ділянку що належить ОСОБА_1 згідно з даними погосподарської книги, вони також вважають своєю власністю.

Рішенням Видричанської сільської ради від 27 вересня 2013 року № 231 ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки площею 0,0290 га у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 біля кварталу індивідуальної забудови.

Також, рішенням Видричанської сільської ради від 09 серпня 2013 року № 320 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,04 га у власність для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 між сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 .

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 08 червня 2017 року № 216/02-17: у користуванні позивачів існують три земельні ділянки, а саме: земельна ділянка, що була виділена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 площею 0,07 га по згоді матері ОСОБА_9 , згідно з рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради народних депутатів від 21 квітня 1987 року № 31 про виділення земельної ділянки під будівництво нового житлового будинку та по будівельному паспорту на забудову земельної ділянки; земельна ділянка виділена ОСОБА_1 згідно з рішенням 24 сесії 6-го скликання Видричанської сільської ради від 09 серпня 2013 року № 220 площею 0,0410 га та земельна ділянка виділена ОСОБА_2 згідно рішення 25-ї сесії 6-го скликання Видричанської сільської ради від 27 вересня 2013 року № 231. До складу земельної ділянки площею 0,1632 га, яку включено до земель запасу сільської ради, як необліковану, і яка знаходиться по АДРЕСА_1 , що примикає до кварталу індивідуальної забудови, частково входить земельна ділянка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділена їм рішенням виконавчого комітету Богданської сільської ради народних депутатів від 21 квітня 1987 року № 31 та по будівельному паспорту на забудову земельної ділянки в АДРЕСА_1, а саме площею 0,0355 га та земельна ділянка відведена ОСОБА_2 , згідно з рішенням 25 сесії 6 скликання Видричанської сільської ради від 27 вересня 2013 року № 231 площею 0,029 га.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 152 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону № 280/97-ВР).

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено статтею 123 ЗК України.

Частиною першою зазначеної статті передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, вказаними вище нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад вирішувати питання у галузі земельних відносин, зокрема, приймати рішення щодо безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами та надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Частиною першою статті 10 Закону № 280/97-ВР передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Під час розгляду цієї справи судами встановлено, що правовстановлюючих документів, які б підтверджували право належного користування земельною ділянкою площею 0,1632 га, яка розташована по АДРЕСА_1, позивачами не надано.

Звертаючись з цим позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично визнали факт відсутності у них правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,1632 га, однак вважали, що захищають у судовому порядку своє право на одержання у власність вказаної земельної ділянки.

У частинах першій, другій статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В той же час, звертаючись з цим позовом, позивачами не наведено встановлених законом підстав та доказів в обґрунтування наявності у них прав на спірну земельну ділянку.

Так, статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Під час розгляду цієї справи судами не встановлено наявності у позивачів правовстановлюючих документів, які б підтверджували їх право користування спірною земельною ділянкою, що розташована по АДРЕСА_1, про що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили і в позовній заяві.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позивачами не доведено, а судами не встановлено наявності у них майнових прав на земельну ділянку площею 0,1632 га, яка належить територіальній громаді Видричанської сільської ради та яку оскаржуваним рішенням сільської ради лише включено до земель запасу, тобто не встановлено порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної та касаційної скарг Видричанська сільська рада сплатила судовий збір в загальному розмірі 1 678,20 грн (730,80+974,40), які підлягають стягненню з позивачів в рівних частинах на її користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області задовольнити.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 16 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 18 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про визнання рішення протиправним та його скасуваннявідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Видричанської сільської ради Рахівського району Закарпатської області по 839 грн (вісімсот тридцять дев`ять) 10 коп. з кожного судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун