КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/5614/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/5115/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Лівінського С.В. із участю секретаря Потоцької О.О, розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_4 станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 1989 року між його матір`ю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народився його рідний брат ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , 1928 року народження.

Батьки ОСОБА_3 - мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а батько - ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Після цього ОСОБА_3 переїхав із міста Києва до ОСОБА_4 , яка являється його рідною бабою, до м. Бобровиця, Чернігівської області де і проживав спільно з нею до моменту її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина.

Заявник є єдиним спадкоємцем свого брата та не відмовився від прийняття спадщини.

Однак, звернувшись 21 жовтня 2017 року до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, отримав відмову у зв`язку з необхідністю надати документи на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом на момент смерті останньої, а тому заявник просить про встановлення даного факту.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 .

На обґрунтування ухваленого рішення, місцевий суд зазначив, що твердження заявника про те, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 батька ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , ОСОБА_3 проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_4 до дня її смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актом про їх спільне проживання від 04 листопада 2017 року, затвердженого депутатом Бобровицької міської ради Олешко Т. П.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному дослідженні кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви і знаходить доведеними обставини для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у справі та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Разом з цим для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. У разі відмови в задоволенні вимог про визнання права на жилу площу або на обмін жилого приміщення, заінтересована особа має право звернутись до суду з відповідним позовом.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18.

Згідно приписів ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку про те, що наявність спору про право в контексті даної справи слід розуміти як наявність спору щодо прав на спадкове майно у заявника з іншою особою.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеними вимогами з метою отримання спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 за відсутності інших спадкоємців ( а.с. 1-3 ).

Обґрунтовуючи звернення з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 , в свою чергу, посилалася на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без їїучасті та вирішив питання про її права щодо спадкового майна, що, в сукупності, свідчить про наявність у справі спору щодо майна померлого, який має розглядатись в порядку позовного, а не окремого провадження, як заявлено ОСОБА_2 ( а.с. 1-3 ).

Отже, суд першої інстанції, не залучивши до участі у розгляді у справі усіх заінтересованих осіб, в тому числі ОСОБА_1 , розглянув справу у відсутність заінтересованої особи, тим самим не з`ясував, чи не будуть даним рішенням порушуватися права та інтереси інших осіб.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не дотримався порядку розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, визначеного ЦПК України, не перевірив чи наявний спір про право і, як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Правомірність залишення заяви без розгляду, окрім цього, підтверджується положеннями ст.ст. 10, ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, на переконання суду апеляційної інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту , що має юридичне значення, без розгляду.

Колегія суддів вважає за необхідне, окрім цього, також зазначити про те, що заявник не позбавлений права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту одночасно з вимогами про визнання права власності у порядку спадкування.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: сьома Київська державна нотаріальна контора, Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про встановлення факту спільного проживання скасувати та залишити заяву без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

С.В. Лівінський