Провадження №22-ц/812/1076/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 червня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №473/1416/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Ротар Марини Миколаївни у приміщенні цього суду 12 травня 2020 року, повний текст якої ухвалений в той же день, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», Акціонерного товариства «Миколаївобленерго», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» (далі ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія»), Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (далі АТ «Миколаївобленерго»), Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист прав споживачів.

Позов мотивований тим, що вона є споживачем електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). За поставлену електричну енергію позивачка сплачувала в повному обсязі відповідно до показників лічильника та абонентської книжки, щомісяця знімаючи фактичні показання лічильника електричної енергії та надаючи їх AT «Миколаївобленерго» шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку, що узгоджується з умовами п/п 3 п. 3.3 Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, який розміщений на офіційному веб-сайті AT «Миколаївобленерго». 24 квітня 2019 р. бригада електриків відключили її будинок від електромережі. Позивачка зазначає, що ними про таке був складений акт № 0002247 без її участі. Про відключення будинку від електромережі а ні позивачку, а ні членів її сім`ї не попереджали, будь-яких претензій не надсилали, вимоги щодо сплати будь-якої заборгованості до неї не висувалися. 03 травня 2019 року AT «Миколаївобленерго» був проведений контрольний огляд її лічильника та складено акт № 0002706, в якому зазначено про відсутність ушкоджень лічильника та пломб, покази лічильника та зафіксовано висновок, що електроустановка відповідає вимогам Правил роздрібного ринку електричної енергії, які затвердженні постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 р. №31. Оскільки позивачка вважає, що відключення будинку відбулося без попереднього врегулювання та доведення факту існування заборгованості за спожиті послуги електропостачання із конкретним періодом та складенням відповідних документів у встановленому порядку, вона неодноразово зверталася до ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» з проханням здійснити перевірку правомірності відключення від енергопостачання та надати належні документи, які б свідчили про законність відключення її будинку від електропостачання. Їй була надана відповідь 10/02-504 від 22 липня 2019 р., з якої не вбачається, що її звернення було розглянуто об`єктивно, всебічно і вчасно, у відповіді відсутнє обґрунтування щодо походження заборгованості з абонплати у сумі 488 грн. 88 коп., яка наведена без розкриття показників лічильника, а у підтвердження дотримання порядку припинення електропостачання не надано належного доказу, що було основним предметом звернення. У відповіді лише міститься інформація щодо споживання позивачкою газу та його вартості та, що станом на 26 березня 2019 р.( у січні 2019 р.), нею спожито 633 кВт*г, вартість яких становить 985 грн. 44 коп., а двох платежів у сумі 496 грн. 56 коп. та 328 грн. 56 коп., здійснених в оплату спожитої електричної енергії, не вистачало для повного погашення заборгованості.

Отже, припинення енергопостачання за її адресою не можна вважати правомірним, оскільки відключення від електропостачання будинку відбулося у незаконний спосіб та всупереч договору. Припинення електропостачання, як вважає позивач, відбулось з вини енергопостачальника - ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія». Також ОСОБА_1 вимушена була понести збитки: 249 грн. 48 коп. за відновлення електропостачання, 119 грн. 29 коп.. за здійснену переплату, 195 грн. 30 коп. за копіювання та друк документів, 45 грн. 64 коп. за відправку поштового відправлення до електропостачальника, всього 783 грн. 59 коп.

Оскільки позивачка дійшла висновку, що ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» не має намірів розглянути її скаргу по суті з дотриманням вимог законодавства, позивачка звернулася до НКРЕКП зі скаргою на неправомірність дій ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» як до органу, що здійснює повноваження з контролю діяльності учасників енергетичного ринку.

Однак відповідь від НКРЕКП (лист № 1773/20/9-20 від 13 лютого 2020 року) позивачка отримала лише після звернення до Уповноваженого ВРУ з прав людини. У вказаному листі вказується на правомірність дій інших відповідачів, а доводи позивачки взяті до уваги не були, що свідчить про бездіяльність НКРЕКП.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд:

-визнати дії ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» по відключенню будинку ОСОБА_2 як споживача послуг з електропостачання від електричної мережі за адресою: АДРЕСА_1 незаконними;

-стягнути з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь ОСОБА_2 безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі 363 грн. 77 коп., суму інфляції у розмірі 5 грн.44 коп. та три відсотки річних у розмірі 11 грн. 18 коп., вартість недовідпущеної електричної енергії у розмірі 173 грн. 88 коп., витрати на копіювання або друк текстів та виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування, що надаються за запитом на інформацію у розмірі 195 грн. 30 коп., витрати на комісію банку при сплаті рахунку за оновлення електропостачання у розмірі 5 грн. та на відправку поштового відправлення у розмірі 45 грн. 64 коп., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., всього 3800 грн. 21 коп.;

-визнати дії АТ «Миколаївобленерго» по відключенню будинку позивачки та надання можливості довести факт відсутності заборгованості з абонплати із конкретним періодом шляхом надання відповідних квитанцій незаконними;

-стягнути з АТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі 74 грн. 88 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн., всього 1074 грн. 88 коп.;

-визнати роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо відповідності дій АТ «Миколаївобленерго» та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» вимогам чинного законодавства в частині здійснення відключення линку від електропостачання, які містяться у листі № 17297/20/9-19 від 21 жовтня 2019 р. незаконними;

-визнати бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відносно звернення від 11 вересня 2019 р. неправомірною та такою, що порушує право ОСОБА_1 на отримання об`єктивної та всебічної відповіді;

-визнати бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка полягає у ненаданні у встановлений законом строк відповідей на звернення ОСОБА_1 від 11 грудня 2019 р. та 16 березня 2020 р. незаконною;

-стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди, яка завдана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 р. у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Таким чином НКРЕКП є суб`єктом публічного права, а отже оскарження його дій/бездіяльності, в тому числі щодо порушення положень Закону України «Про державне звернення громадян» має відбуватися в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження слід відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду першої інстанції є такою, що не відповідає нормам процесуального права, а тому просить її скасувати, а справу - направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що зі змісту позовної заяви вбачається, що позов стосується не виключно дій НКРЕКП, а і правомірності утримання безпідставно набутого майна грошових коштів, які отримані у зв`язку із відключенням будинку позивачки від електропостачання, та роз`ясненням з цього приводу НКРЕКП, що містяться у листі № 17297/20/9-19 від 21 жовтня 2019 року. Вимоги до НКРЕКП висунуті з метою усунення перешкод у реалізації речового права грошових коштів, які в силу положень статті 177 ЦК України є об`єктом цивільних прав, а відтак спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України, оскільки до порушення приватного права призвели, в тому числі, управлінські дії (бездіяльність) суб`єкта владних повноважень.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» зазначає, що суд дійшов вірних висновків, що вимоги позивача до НКРЕКП не пілягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив мотивований тим, що такий висновок суду ґрунтується на спеціальному особливому статусі Регулятора у сфері енергетики та комунальних послуг, який є постійно діючим центральним органом виконавчої влади.

Інші учасники справи правом на відзив не скористалися.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви позивача та відповідача про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

З викладених ОСОБА_1 у позовній заяві позовних вимог вбачається, що позивачка оскаржує, як вона вважає, неправомірну відповідь НКРЕКП на її звернення як споживача послуг з електропостачання стосовно перевірки законності дій ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та АТ «Миколаївобленерго» у зв`язку із відключенням її помешкання від електропостачання та нарахування заборгованості за спожиту електричну енергію.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд виходив з того, що заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто застосування правил пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України можливе якщо спір належить до розгляду іншої ніж цивільна юрисдикція або якщо спір взагалі не підлягає розгляду у судах будь-якої юрисдикції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

У контексті конкретних обставин цієї справи зміст (суть) спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем та відповідачем НКРЕКП, визначенням статусу НКРЕКП, мети її створення, завдань, поставлених перед нею, повноважень та обов`язків, функцій, які на неї покладаються.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1 та 2 статті 55 Конституції України. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Статтею 5 КАС України установлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, в тому числі спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За змістом пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є, орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частинами 1 та 2 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюються на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Тобто з аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

На виконання законів України від 20 квітня 2000 року № 1682-III «Про природні монополії» (далі - Закон № 1682-III), 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР «Про електроенергетику» (далі - Закон № 575/97-ВР) і 09 липня 2010 року № 2479-VI «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» (далі Закон № 2479-VI), Указом Президента України від 27 серпня 2014 року № 694/2014 утворено НКРЕКП.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Закону № 575/97-ВР державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб`єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії. Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Також статтею 2 Закону № 2479-VI визначено, що органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є НКРЕКП. Порядок організації діяльності НКРЕКП, визначається Законом № 1682-III.

Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення), відповідно до пунктів 1, 2 якого НКРЕКП є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг. НКРЕКП у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

У пункті 3 Положення визначені основні завдання НКРЕКП, серед яких, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках, у сферах електроенергетики; збалансування інтересів суб`єктів господарювання, споживачів і держави; забезпечення проведення цінової і тарифної політики у сферах електроенергетики, теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, у нафтогазовому комплексі, сприяння впровадженню стимулюючих методів регулювання цін; захист прав споживачів товарів (послуг) на ринку, що перебуває у стані природної монополії, та на суміжних ринках у сферах електроенергетики.

Згідно із пунктом 4 Положення НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань розглядає звернення споживачів та надає роз`яснення з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

За пунктом 6 Положення НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право: приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій; звертатися до суду з метою захисту інтересів держави, споживачів, суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках з підстав, передбачених законодавством; приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій (штрафів) до суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках у випадках і розмірах, передбачених законом; складати відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення протоколи про порушення посадовими особами суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках законодавства про природні монополії, електроенергетику, ринок природного газу, про теплопостачання, централізоване водопостачання і водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів; приймати в межах своєї компетенції рішення, що є обов`язковими для виконання суб`єктами природних монополій; приймати з питань, що належать до компетенції НКРЕКП, нормативно-правові акти, контролювати їх виконання; створювати та ліквідовувати територіальні органи як структурні підрозділи апарату НКРЕКП, що не мають статусу юридичної особи.

Згідно з пунктом 13 Положення рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об`єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов`язковими до виконання суб`єктами природних монополій. Ці рішення можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Такі рішення не потребують узгодження з іншими органами державної влади, крім випадків, передбачених законом.

Крім того, рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України від 11 вересня 2003 року № 1160-IV «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу НКРЕКП та його місце у сфері енергетики та комунальних послуг дозволяє зробити висновок, що відповідач у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою державного регулювання, моніторингу та контролю у сферах енергетики та комунальних послуг, тобто наділений владними управлінськими функціями, а тому є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Тому спір за участю органу державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, який в межах своїх повноважень реалізує владні управлінські функції, обумовлює виникнення правовідносин, що мають публічно-правовий характер, а тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічних висновків дійшла ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 19 березня 2019 року по справі № 826/16994/15.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 до НКРЕКП не підлягають розглядові в порядку цивільного судовичнства, оскільки віднесені до юрисдикції адміністративних судів.

Між тим, правильно зробивши висновок про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог, заявлених до НКРЕКП, суд помилково керувався положеннями статті 15 та пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України в редакції закону, яка була чинною до 15 грудня 2017 року, тоді як на день прийняття оскаржуваної ухвали відповідні процесуальні питання реугюються положеннями частини 1 статті 19 та пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За такого в силу положень частини 1 статті 376 ЦПК України у зв`язку із неправильним застосуванням судом норм процесуального права оскаржувану ухвалу необхідно змінити, зазначивши у її мотивувальній частині, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог до НКРЕКП є положення частини 1 статті 19 та пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України замість зазначених судом першої інстанції статті 15 та пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щощо відмови у відкритті провадження у справі за вимогами до НКРЕКП, оскільки вони грунтуються на помилковому тлумаченні викладених вище норм права.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного приватного права, а не публічного права та/чи інтересу, оскільки вимоги до НКРЕКП пов`язані із заявленими нею також вимогами майнового характеру, не заслуговують на увагу як помилкові. Так, пред`явлення ОСОБА_1 вимог майнового характеру до інших відповідачів - ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та АТ «Миколаївобленерго» не змінюють характер правовдносин із суб`єктом владних повноважень, яким є НКРЕКП.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат, виходячи з положень статті 141 ЦПК України, не проводиться.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вознесенського районного суду Миколаївської області від 12 травня 2020 року змінити, зазначивши у її мотивувальній частині, що підставою для відмови у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про захист прав споживачів, є положення частини 1 статті 19 та пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України замість зазначених судом першої інстанції статті 15 та пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________________

Повний текст постанови складений 16 червня 2020 року