Провадження № 2/243/59/2020
Справа № 243/2136/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Гакала Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Слов`янськ, Донецької області) за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 року, згідно із штемпелем на конверті, ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка зазначила, що з 30 липня 2007 року вона розпочала трудову діяльність на Донецькій залізниці оператором комп`ютерного набору 2-ї категорії станції Горлівка Донецької залізниці, в подальшому переведена на посаду бухгалтера. Згідно із наказом №11-ос від 24 березня 2015 року, з 25 березня 2015 року переведена на посаду бухгалтера 1-ї категорії станції Микитівка Донецької залізниці, в подальшому переведена головним бухгалтером. Станція Микитівка шляхом злиття реорганізоване у виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із наказом № 360/ДН-ос від 16 травня 2017 року, позивачка звільнена з роботи з 16 травня 2017 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. Вказала, що з моменту звільнення до теперішнього часу їй не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 16 травня 2017 року, в тому числі з врахуванням простою в розмірі 6556 грн. 31 коп., компенсація за 14 днів невикористаної щорічної відпустки в сумі 2711 грн. 71 коп., а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

25 квітня 2019 року представником відповідача ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності № 5274 від 05 листопада 2018 року, надіслано на адресу суду відзив на позовну заяву, та зазначено, що ПАТ «Українська залізниця» не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 просить відмовити у їх задоволенні, виходячи з таких підстав. Фактичне місце роботи позивача - непідконтрольна територія, станція Микитівка, м. Горлівка. З 20 березня 2017 року господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб, внесено відомості до ЄРДР № 000286 за ст. 341 КК України. Відповідач зазначає, що у зв`язку з відсутністю за місцем роботи позивача - станція Микитівка, - відповідача, відсутністю контролю обліку робочого часу позивача відповідачем, первинних бухгалтерських документів, відповідач позбавлений можливості перевірити присутність позивача на робочому місці, та дані первинних бухгалтерських документів. Крім того, представлені позивачкою відповідачу документи про заробітну плату не відповідають вимогам чинного законодавства та не були прийняті відповідачем як такі, що є підставою виплати заробітної плати. За таких обставин, представлені позивачем документи складені невідомо ким, сам по собі факт, що особу звільнено з посади саме відповідачем не є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Просить відмовити у позові. Крім того, пунктом 10 Науково-правового висновку передбачено, що унеможливлення виконання публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» обов`язків, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях Донецької області та Луганської області, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти. Ці форс-мажорні обставини (обставини непереборної сади) є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою за цим висновком є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Науково-правовим висновком Торгово-Промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 підтверджено, що починаючи з 17 березня 2017 року вини публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» у несвоєчасному розрахунку з робітниками не має. І на цій підставі АТ "Укрзалізниця" підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків передбачених законодавством про працю. Вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник відповідача ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця», будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання представника відповідача, якого належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення.

11 березня 2019 року винесена ухвала суду про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху та надано їй строк в 10(десять) днів для сплати судового збору в сумі 1023 грн. 30 коп. за вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Ухвалою суду від 29 березня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження.

Ухвалою суду від 10 червня 2019 року задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року витребувано із Державного ощадного банку України АТ «Ощадбанк»: належним чином завірені копії виписки по зарплатному картковому/банківському рахунку відкритому на ім`я ОСОБА_1 та витребувано із Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, належним чином завірені копії індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) ОСОБА_1 ..

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Відповідно до наказу № 109/ос від 27 липня 2007 року, ОСОБА_1 з 30 липня 2007 року прийнята на роботу до Донецької залізниці оператором комп`ютерного набору 2 категорії станції Горлівка Донецької залізниці, в подальшому переведена на посаду бухгалтера. Згідно із наказом №11-ос від 24 березня 2015 року, з 25 березня 2015 року переведена на посаду бухгалтера 1-ї категорії станції Микитівка Донецької залізниці, в подальшому переведена головним бухгалтером. Станція Микитівка шляхом злиття реорганізоване у виробничий підрозділ «Станція Микитівка» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно із наказом № 360/ДН-ос від 16 травня 2017 року, позивачка звільнена з роботи з 16 травня 2017 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП.

Наведені обставини підтверджуються даними трудової книжкиНОМЕР_1 від 01 вересня 2006 року.

Відповідно до наказу № 100/ДН-в від 26 січня 2017 року начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_1 надана щорічна відпустка за період роботи з 25 березня 2016 року по 24 березня 2017 року на 24 календарних днів з 13 лютого 2017 року по 09 березня 2017 року

Відповідно до наказу № 164/ДН-в від 20 лютого 2017 року начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» ОСОБА_1 надана щорічна відпустка 10 календарних днів з 10 березня 2017 року по 19 березня 2017 за робочий рік з 25 березня 2016 року по 24 березня 2017 року.

Наказом структурного підрозділу « Донецька дирекція залізничних перевезень» ВП» Станція Микитівка» № 93/ДС від 21 березня 2017 року про підвищення годинних тарифних ставок і посадових окладів працівникам станції Микитівка з 01 березня 2017 року, працівникам станції Микитівка підвищені годинні тарифні ставки на 25 %.

Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ »Українська залізниця» від 15 березня 2017 року № 384-Н визначено начальнику структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» встановити відповідними наказами початок простою з 16 березня 2017 року для всіх працівників, підпорядкованих їм структурних підрозділів. Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду( окладу)за весь час простою в робочі дні (зміни) згідно графіку роботи.

Наказом № 236/ДНД від 17 березня 2017 року начальника регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ »Українська залізниця» встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції.

Відповідно до довідки про заборгованість по заробітній платі, розрахунків заробітної плати ВП «ДС» Микитісська «СП «ДДЗП» філії «Донецька залізниця» ПАТ »ідентифікаційний , ОСОБА_1 нараховані наступні суми:

за березень 2017 року(175 год.) - 2468 грн. 78 коп.(з яких оплата чергової відпустки - 219 грн. 04 коп., 968 грн. 00 коп., оплата простою - 1904 грн. 57 коп., заохочувальна премія до ювілейної дати - 300 грн. 00 коп., матеріальна допомога системного характеру - 45 грн. 17 коп., осн. відп. за мин. пер. 580 грн. 80 коп., додаткова відпустка за ненорм. 1355 грн. 20 коп., дод. відп. за галуз у. - 580 грн. 80 коп.) сума до оподаткування 5908 грн. 41 коп., сума до виплати 1963 грн. 13 коп.;

за квітень 2017 року(152 год.)- 4243 грн. 88 коп.(з яких оплата простою - 4166 грн. 25 коп., матеріальна допомога системного характеру - 77 грн. 63 коп.) сума до оподаткування 4166 грн. 25 коп., сума до виплати 3374 грн. 67 коп.;

за травень 2017 року(71 год.)- 4942 грн. 53 коп.(з яких з яких компенсація за 14 днів невикористаної відпустки 3410 грн. 96 коп., оплата простою 1441 грн. 16 коп., матеріальна допомога системного характеру - 90 грн. 41 коп.) сума до оподаткування 4852 грн. 12 коп., сума до виплати 3930 грн. 22 коп..

Відповідно до табелів використання робочого часу, які засвідчені підписами бухгалтера та начальника станції Микитівка вбачається, що за березень 2017 року позивачкою відпрацьовано - 0 днів, 09 днів простою; за квітень місяць 2017 року відпрацьовано - 0 днів,19 днів простою; за травень місяць 2017 року відпрацьовано- 0 днів, 7 днів простою;

Згідно із наданою на виконання ухвали суду інформацією щодо руху грошових коштів за рахунком, який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в філії АТ «Державний ощадний банк України», за період з 01 березня 2017 року по 17 травня 2017 року на рахунок заробітної плати грошові кошти не надходили.

Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , наданими органами Пенсійного Фонду України, страхувальником ОСОБА_1 за березень місяць 2017 року регіональною філією «Донецька залізниця» акціонерного товариства »Українська залізниця» (), страхові внески сплачені, сума заробітку, з якої сплачено єдиний внесок у березні 2017 року склала - 5953,58 грн., у квітні, травні, червні, липні 2017 р. - 0,00 грн. (страхові внески не сплачені).

Науково-правовим висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільнені ( звільнені) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ »Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійснені господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьку, м. Горлівки, м. Ясинувата. З 20 березня 2017 року господарська діяльність на управління виробничими процесами відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб. Майно ПАТ »Укрзалізниця», що знаходиться в тому числі в м. Горлівка, перебувають у незаконному володінні та під контролем третіх осіб. Фактично відповідач втратив контроль і доступ до своїх виробничих процесів та іншого майна, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі затвердження та введення в дію штатного розпису, особливих справ працівників. Початок дій форс- мажорних обставин( обставин непереборної сили) є 20 березня 2017 року.

Вирішуючи спір в частині стягнення заборгованості по оплаті праці, до якої включаються заробітна плата за час вимушеного простою, компенсацію за невикористані дні відпустки, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 ЗУ «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Положеннями ст. 115 КЗпП України закріплено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пунктах 1, 36 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим особливість трудових правовідносин характеризується, тим, що саме у роботодавця залишаються всі дані щодо праці найманого працівника, а тому саме роботодавець зобов`язаний надати такі відомості судові у разі виникнення трудового спору, та довести свої заперечення проти вимог працівника. Зазначене будь-яким чином не суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Та обставина, що позивачка працювала у відповідача та була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, сторонами визнається та не оспорюється, крім цього підтверджується дослідженими в судовому засіданні записами в трудовій книжці, наданими суду розрахунковими листами, персоніфікованими даними ПФУ.

Та обставина, що на підприємстві був оголошений простій сторонами визнається та підтверджується вищенаведеними наказами, який був предметом дослідження в судовому засіданні.

При цьому суд зазначає, що відповідачем не надано суду доказів того, що позивачка у період часу з 20 березня 2017 року по 16 травня 2017 року не знаходилася на робочому місці, як то зазначено у наказі про простій. Натомість позивачкою суду надані розрахункові листи, в яких зазначено помісячно за оспорюваний період нараховану заробітну плату та інші виплати із зазначенням днів роботи.

Як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.

У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, з огляду на те, що товариство не має можливості перевірити нарахування та виплату позивачу заробітної плати та усіх належних при звільненні платежів, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на працедавцеві, а не на працівникові. Зазначені вимоги закріплені в Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Правилами організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5.

Відповідачем представлені позивачкою докази не спростовані наданням суду належних доказів. Суд також повторно зауважує, що відповідно до норм ст. ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Судом також не приймається до уваги посилання на неможливість оплати праці у зв`язку із форс-мажорними обставинами, наявність яких підтверджена висновком торгово - промислової палати.

Доводи представника відповідача про те, що Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати є підставою для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі, не ґрунтуються на законі.

Дійсно, 16 січня 2018 року ПАТ «Українська залізниця» надано Науково-правовий висновок №126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), з якого виходить, що відсутня вина ПАТ «Українська залізниця» в невиплаті належних працівникові сум при звільненні.

В той же час за змістом правових позицій, які викладені в постановах Верховного Суду України від 23 березня 2016 року по справам №6-364цс16; №6-365цс16 висновки Верховного Суду України зводяться до того, що форс-мажорні обставини свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Але жодним нормативним актом про працю не передбачено підстав для звільнення від виплати заборгованості по заробітній платі.

Наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву Укази Президента України, Рішення ради національної безпеки і оборони України жодним чином не перешкоджали відповідачу проводити виплати заробітної плати позивачу та не містять в собі положень, які б вказували на звільнення відповідача від обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні.

Судом також не встановлено обставин, передбачених ст. 113 КЗпП України, за якими простій встановлений на підприємстві стався з вини позивача.

Практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, зокрема в рішенні "Зубко та інші проти України" від 26 квітня 2006 року, визнавалося таким, що підпадає під захист ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: рухоме і нерухоме майно, матеріальні і нематеріальні права, зокрема акції, патенти, відшкодування згідно з рішенням суду, право на пенсію, право землевласника на орендну плату, економічні права, пов`язані з веденням підприємницької діяльності, право займатись професійною діяльністю, правомірні очікування щодо певного стану речей у майбутньому, право вимоги. Враховуючи, що сплата заробітної платні і її розмір обов`язково зазначається в трудовому договорі чи контракті, її можливо вважати активом, а порушення роботодавцем умов виплати заробітної платні - порушенням права власності відповідно до ст..1 Першого протоколу. При цьому, позов працівника до суду про стягнення заробітної плати також вважається активом і прирівнюється до „майна" у значенні, закладеному в ст. 1 Першого протоколу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив право на отримання позивачкою законної винагороди за виконану роботу у вигляді заробітної плати, що в сенсі ст. 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є також порушенням права на мирне володіння майном.

Крім того, суд звертає увагу на те, що форс-мажорні обставини виникли у 2017 році, і станом на теперішній час підприємство перемістилося на територію, підконтрольну владі в Україні, тобто на сьогодні є всі підстави для виконання обов`язку щодо виплати сум, які належали до виплати на час звільнення, однак цього зроблено не було.

Під час судового розгляду встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, у виробничому підрозділі з 20 березня 2017 року було встановлено простій, що підтверджується наказом № 92-ДС від 17 березня 2017 року, який на час звільнення позивачки не припинено. З наданих позивачкою розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року вбачається, що позивачці було нараховано заробітну плату, у тому числі оплату простою, компенсацію за невикористані 14 днів відпустки, однак зазначені суми виплачені не були, що відповідачем не спростовано та підтверджується випискою з карткового рахунку Ощадбанку, на який поступала заробітна плата, а також даними персоніфікованого обліку. При цьому суд звертає увагу на те, що нарахована сума коштів за березень 2017 року в розрахунковому листі, представленому позивачем, повністю збігається із даними персоніфікованого обліку, наданими ПФУ на ухвалу суду. Суд також звертає увагу на те, що розрахунковий лист за березень 2017 року за формою та реквізитами аналогічний розрахунковим листам за квітень - червень 2017 року. Суд також зазначає, що інформація, вказана в розрахункових листах підтверджується даними ПФУ, наказом про встановлення простою, даними трудової книжки, табелями обліку робочого часу, розрахунком компенсації за відпустку та не спростовані відповідачем. За таких обставин, у суду відсутні підстави щодо невизнання вказаних розрахункових листів недопустимими доказами.

З наданих позивачкою розрахункових листків заробітної плати за період з березня 2017 року по травень 2017 року вбачається, що позивачу було нараховано оплату простою, компенсацію за невикористані 14 днів відпустки, а також однак зазначені суми виплачені не були, що відповідачем не спростовано. За таких обставин суд вважає можливим стягнути невиплачені суми, які зазначені в розрахункових листках заробітної плати.

Дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню нараховані, але не виплачені суми оплати простою, компенсації за невикористані 14 днів відпустки, заробітної плати, виходячи з таких розрахунків.

за березень 2017 року(175 год.) - 2468 грн. 78 коп.(з яких оплата чергової відпустки - 219 грн. 04 коп., оплата простою - 1904 грн. 57 коп., заохочувальна премія до ювілейної дати - 300 грн. 00 коп., матеріальна допомога системного характеру - 45 грн. 17 коп.), оплата за відпустку в сумі 3484, 80( з яких оплата чергової відпустки 968 грн. 00 коп., осн. відп. за мин. пер. 580 грн. 80 коп., додаткова відпустка за ненорм. 1355 грн. 20 коп., дод. відп. за галуз у. - 580 грн. 80 коп.), а всього 5963 грн. 58 коп., сума до оподаткування 5908 грн. 41 коп., сума до виплати 1963 грн. 13 коп.;

за квітень 2017 року(152 год.)- 4243 грн. 88 коп.(з яких оплата простою - 4166 грн. 25 коп., матеріальна допомога системного характеру - 77 грн. 63 коп.) сума до оподаткування 4166 грн. 25 коп., сума до виплати 3374 грн. 67 коп.;

за травень 2017 року(71 год.)- 4942 грн. 53 коп.(з яких з яких компенсація за 14 днів невикористаної відпустки 3410 грн. 96 коп., оплата простою 1441 грн. 16 коп., матеріальна допомога системного характеру - 90 грн. 41 коп.) сума до оподаткування 4852 грн. 12 коп., сума до виплати 3930 грн. 22 коп..

А всього на суму 15139 грн. 99 коп.(з яких 11537 грн. 58 коп. - оплата простою, матеріальна допомога системного характеру та інші виплати, що включаються до заробітної плати, оплата відпустки, 3410 грн. 96 коп. - компенсація за 25 днів невикористаної відпустки).

При цьому із представлених суду розрахункових листів видно, що у вказану суму входять доплати, з яких не утримуються обов`язкові платежі, отже сума коштів, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі становить 14926 грн. 78 коп.( за березень 2017 року - 5908 грн. 41 коп., за квітень 2017 року - 4166 грн. 25 коп., за травень 2017 року - 4852 грн. 12 коп.).

Суд звертає увагу, що зважаючи на правовідносини працівника та роботодавця, що існували на момент виникнення спору між позивачем та відповідачем, суд в рішенні повинен вказати суму стягуваних коштів із зазначенням необхідності відрахування обов`язкових платежів, оскільки чинним законодавством обов`язок їх відрахування покладається на роботодавця.

Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність правових підстав щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ст. 117 КЗоТ України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини роботодавця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач посилається на об`єктивні причини, зумовлені проведенням зокрема в Донецькій області АТО та на науково-правовий висновок Торговельно-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-102, у зв`язку із чим підприємство не мало можливості своєчасно провести розрахунок з позивачем по заробітній платі.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських протоків, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, протоків, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. Так, відповідачем надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин ( обставини непереборної сили) від 16 січня 2018 року 3 126/2/21-10.2.

Аналіз вказаного вище Науково-правового висновку, дозволяє дійти висновку про відсутність вини ПАТ «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, Регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своєчасно своїх обов`язків по виплаті заробітної плати.

Зазначений висновок Торгово-промислової палати України є належним та допустимим доказом та підтверджує відсутність вини відповідача у не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем при її звільненні. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торговельно - промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 р. № 44(5) ( із змінами та доповненнями, внесеними рішенням Президії ТПП України від 26 квітня 2016 № 11 (6)) сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі сертифікат) документ, затвердженої Президією ТПП України форми, який засвідчує настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Пунктом 6.12 вказаного Регламенту визначено, що сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), після його внесення до Реєстру сертифікатів і підготовки тексту, роздруковується на бланку Торговельно - промислової палати України / регіональної ТПП, що проводить засвідчення форс-мажорних обставин, і підписується уповноваженою особою, яка прийняла рішення про засвідчення форс-мажорних обставин, і відповідно першим віце-президентом або віце-президентом ТПП України / президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної ТПП. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної ТПП.

Враховуючи, що зазначений висновок виконано на офіційному бланку Торгово-промислової палати України, засвідчено виконуючими фахівцями та першим віце-президентом, містить по суті структуру «сертифікату», засвідчений відповідною печаткою Торговельно-промислової палати, тому такий висновок є належним доказом по справі.

Таким чином, враховуючи відсутність вини відповідача у невиконанні ним трудових обов`язків, що підтверджується відповідним висновком Торгово-промислової палати, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 16 травня 2017 року по день ухвалення судом рішення у розмірі 243,64 грн. за один день затримки

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, то враховуючи ту обставину що судом прийнято рішення про відмову у позові, стягнення судових витрат понесених позивачем, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають, інші витрати з врахуванням пільг позивача щодо сплати судового збору компенсуються за рахунок держави.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого.

Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У ч.1 ст. 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом ч. 6 вказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З врахуванням вказаних положень можна дійти висновку, що у поняття судових витрат, вказаних в ч. 6 ст. 141 ЦПК України включається також і судовий збір.

Наведене положення узгоджується також із частиною другою вказаної норми, де на відміну від частини шостої йдеться про «інші судові витрати».

За таких обставин, слід дійти висновку, що у разі звільнення від сплати судових витрат, у тому числі судового збору, сторони, на користь якої ухвалено рішення, то з протилежної сторони стягуються витрати, які були понесені іншими особами, а решта компенсується за рахунок держави.

Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а позов судом задоволений в цій частині, то підстав стягнення судового збору з відповідача в дохід держави у суду не має, оскільки за вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, він компенсується за рахунок держави.

Щодо частини позовних вимог, в якій позивачці відмовлено, то стягнення судових витрат понесених позивачкою, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають, інші витрати з врахуванням пільг позивачки щодо сплати судового збору компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 44, 94, 113, 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства» Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за час простою за період з 20 березня 2017 року по 16 травня 2017 року у розмірі 11537(одинадцять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 58 коп., компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки в розмірі 3410(три тисячі чотириста десять) грн. 96 коп., а всього на суму 15139 (п`ятнадцять тисяч сто тридцять дев`ять) грн. 99 коп., з яких з коштів в розмірі 14926 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять шість) грн. 78 коп. підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та решти вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за час простою- відмовити.

Судовий збір за вимоги про стягнення заборгованості по сумах, що підлягають виплаті при звільненні, компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Сторони у справі:

Позивачка:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

Відповідач:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» місцезнаходження: 03680 м. Київ, вул. Тверська, 5 в особі Регіональна філія «Донецька залізниця», , адреса: 84404, Донецька область, м. Лиман, вул.. Привокзальна, 22.

Повний текст рішення суду складений 12 червня 2020 року.

Головуючий - суддя О. В. Ільяшевич