Житомирський апеляційний суд
Справа №287/870/19 Головуючий у 1-й інст. Волощук В.В.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №287/870/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 27 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Волощука В.В. у м. Олевську,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути аліменти на своє утримання на час навчання в розмірі 2 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року. Свій позов обґрунтовував тим, що є сином ОСОБА_2 . До досягнення повноліття з батька на користь матері ОСОБА_3 стягувалися аліменти на його утримання в розмірі ј частини всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів. Він ІНФОРМАЦІЯ_1 2019 року досягнув віку вісімнадцяти років та продовжує навчання у Житомирському державному університеті імені Івана Франка. Будь-яких доходів не має, перебуває на утриманні матері, яка окрім нього має на утриманні ще малолітню доньку, а тому не спроможна повністю забезпечити його усім необхідним. У зв`язку із продовженням навчання потребує матеріальної допомоги батька, який є працездатним і спроможний таку надавати.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 27 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 24 травня 2019 року та на період навчання і до його закінчення, тобто до 30 червня 2022 року. В задоволенні решти позову відмовлено і вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зазначає, батько офіційного доходу не має. Саме тому в позовній заяві просив стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Своїх позовних вимог не змінював. Однак суд безпідставно стягнув аліменти у частці від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Батько має власний легковий автомобіль і приватний будинок. Зі слів родичів йому відомо, що батько має високий неофіційний дохід з реалізації автомобілів закордонного виробництва, які доставляє з Польщі та Німеччини. Сам же він (позивач) будь-якого доходу не має, оскільки у зв`язку із навчанням працювати не може, а стипендію в 2020 році не отримує. До досягнення ним повноліття батько сплачував аліменти нерегулярно, але коли мати звернулася до суду із позовом про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, одноразово сплатив заборгованість у розмірі приблизно 25 000 грн. у 2019 році та 9 000 грн. неустойки у 2020 році добровільно, що також свідчить про наявність у відповідача високого доходу. Особисто бачив у соціальних мережах фото батька із доньками під час їхнього відпочинку в Франції та Німеччині.

ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 досягнув віку вісімнадцяти років, тобто повноліття.

Довідкою від 14 травня 2019 року №400 підтверджується, що ОСОБА_1 дійсно є студентом першого курсу денної (державної) форми навчання природничого факультету Житомирського державного університету імені Івана Франка (а.с.9). У довідці також зазначено про те, що ОСОБА_1 закінчує навчання 30 червня 2022 року.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з батька аліментів на своє утримання, ОСОБА_1 послався на те, що у зв`язку з навчанням має потребу в коштах на одяг, взуття, продукти, харчування у закладах громадського харчування, оплату послуг мобільного зв`язку та мережі інтернет, оплату проїзду в громадському транспорті, а мати не спроможна його повністю утримувати, оскільки на її утриманні також знаходиться малолітня донька.

Згідно із довідкою Приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство №1 м. Житомира» від 15 травня 2019 року №1159, яка видана ОСОБА_3 , зареєстрованій у АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять син ОСОБА_1 (позивач) і донька ОСОБА_4 , 2013 року народження, які зареєстровані та проживають разом із матір`ю (а.с.8).

Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 15 лютого 2017 року підтверджується, що ОСОБА_1 з 07 вересня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Отже, позивач проживає із матір`ю, на яку покладено весь тягар по утриманню сина, хоча витрати мають нести батьки порівну, та на її утриманні, крім сина, перебуває ще одна неповнолітня дитина.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково та стягуючи аліменти у розмірі 1/8 частки від доходу батька, суд першої інстанції виходив із того, що позивач дійсно потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, а відповідач має можливість надавати таку допомогу і не може бути звільнений від обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку із стаціонарним навчанням не має змоги працювати.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами частини першої ст.199 СК України.

Однак, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до частини першої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, однак суд першої інстанції у порушення вимог диспозитивності ухвалив судове рішення про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. Таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до довідок від 19 червня 2019 року №№2204, 2203, виданих виконкомом Білокоровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, ОСОБА_2 не працює з 30 жовтня 2018 року та до складу його сім`ї входить мати ОСОБА_5 , 1956 року народження (а.с.27-28). Доказів того, що у ОСОБА_5 немає інших дітей, які надавали б їй допомогу, матеріали справи не містять. Окрім того, мати відповідача досягла пенсійного віку, а тому отримує пенсію, а отже кошти на своє утримання має.

Будь-яких доказів про хворобливий стан здоров`я відповідача, який би перешкоджав працювати, матеріали справи не містять.

Із копій постанов про відкриття виконавчого провадження вбачається, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.42-43). Аліменти на обох дітей стягуються в розмірі по 1/4 частці доходу платника аліментів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, тобто на доньку ОСОБА_9 до ІНФОРМАЦІЯ_6 та на доньку ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

У відзиві на позовну заяву відповідач звертає увагу на ту обставину, що син навчається на державній, тобто безоплатній формі навчання та отримує стипендію.

Так, Житомирським державним університетом імені Івана Франка видано довідку про доходи ОСОБА_1 за період з лютого по серпень 2019 року, згідно з якою останній отримував стипендію в зазначений період у розмірі 1 660 грн. щомісячно (а.с.55). У такому ж розмірі позивач отримував стипендію в період до жовтня 2019 року, що також підтверджується копією відповідної довідки (а.с.63).

У апеляційній скарзі позивач наголошує, що у 2020 році стипендію не отримує та ця обставина не спростована.

Апеляційний суд враховує, що позивач навчається на державній формі навчання, а тому таке навчання є безоплатним. Однак, слід враховувати також загальновідомі обставини про потреби повнолітніх осіб, які навчаються у навчальних закладах та у зв`язку із цим не мають змоги працювати. Перебування на безоплатному навчанні не виключає понесення позивачем інших витрат, які пов`язані із навчанням.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку про те, що ОСОБА_1 у зв`язку із навчанням дійсно потребує матеріальної допомоги батька. Суд враховує також, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей, а тому доходить до висновку, що розмір щомісячної допомоги батька сину має складати 1 500 грн. У задоволенні решти позову відмовляється.

Виходячи із викладеного вище, рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального та матеріального права підлягає до скасування із ухваленням нового рішення, яким позов задовольняється частково, що відповідає приписам ст.376 ЦПК України.

На підставі пункту третього частини першої ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, а тому відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави стягується судовий збір у розмірі 1 440,75 грн.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є, зокрема, справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.367-368,374,376,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 27 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) аліменти на його утримання у розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з 22 травня 2019 року і до закінчення ним навчання у Житомирському державному університеті імені Івана Франка, тобто до 30 червня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь держави 1 440 грн. 75 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: