Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2951/20 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 70 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/2951/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Полонцем С.М. у м.Житомирі

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2519,15 грн. щомісячно, з щорічною індексацією відповідно до закону, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2001 року по 26.02.2020 року, від даного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 . Дитина на даний час зареєстрована та проживає разом з позивачем і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців немає, отримує доходи як самозайнята особа, проте добровільно надавати належну матеріальну допомогу на утримання дитини відмовляється, тому вона змушена звертатися до суду за захистом сімейних прав дитини.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 30 березня 2020 року позов задоволено. Вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в твердій грошовій сумі в розмірі 2519,15 грн щомісячно, із щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 10 березня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити, зменшивши розмір присуджених аліментів до 1109 грн, що складає 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом неповно з`ясовано обставини справи, не враховано його матеріальне положення, оскільки на даний час він ніде не працює, не має стабільного доходу, також на його утриманні фактично перебуває непрацездатна мати, яка є пенсіонеркою, а тому неспроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Крім того, позивач на даний час перешкоджає відповідачу спілкуватися та зустрічатися із сином.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Посилається також на те, що мати відповідача на даний час не потребує матеріальної допомоги від нього, оскільки останні 10 років проживає в с.Строїнці Тиврівського району Вінницької області, веде підсобне господарство, отримує пенсію та доходи від оренди земельних ділянок у даному селі.

У відповіді на відзив відповідач просив апеляційну скаргу задовольнити та врахувати обставини щодо наявності у нього зобов`язання надати матеріальну допомогу матері-пенсіонерці, яка є членом його сім`ї, обов`язок щодо утримання власного житла та відсутність постійної роботи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №1619, який був розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26 лютого 2020 року.

Сторони у справі є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Згідно довідки № 413 від 17.04.2020 року, яка видана ПП «ВЖРЕП №4», відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , разом з ним у даному будинку зареєстровані мати-пенсіонерка ОСОБА_5 , яка отримує пенсію за віком, колишня дружина ОСОБА_1 та малолітній син ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2020 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання видатків станом на 25.04.2020 року, відповідач за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2019 року будь-якого доходу не отримував.

Мати відповідача ОСОБА_5 має у власності дві земельні ділянки площею 0,6968 га та площею 0,04283 га, які перебувають в оренді ТОВ «АК «СТРОЇНЕЦЬКІ САДИ».

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, однак, є людиною працездатного віку, а тому зобов`язаний та спроможний надавати таку допомогу.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В Постанові Верховного Суду України у справі № 6-143цс13 від 05.02.2014 року зазначено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками малолітнього сина ОСОБА_4 , який проживає з матір`ю, знаходиться на її утриманні. Домовленості про утримання дитини сторони не досягли. Відповідач на даний час офіційно не працює, матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча є працездатним, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний надавати таку допомогу.

У відповідності із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції надав належну оцінку наявним доказам та прийшов до вірного висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2519,15 грн.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на необґрунтованість судом визначеного розміру аліментів колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, поясненнями сторін. Той факт, що відповідач ніде не працює та не має жодного доходу не позбавляє його обов`язку утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, так-як ОСОБА_2 є працездатною особою. Проте належних та допустимих доказів, які б підтверджували неспроможність відповідача через матеріальне становище сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі останнім представлено не було.Посилання відповідача на ту обставину, що на даний час він зобов`язаний допомагати та утримувати свою матір, яка є особою непрацездатного віку, не свідчить про відсутність у нього матеріальної можливості утримувати малолітнього сина, враховуючи, що мати відповідача отримує пенсію та отримує дохід від здачі в оренду двох земельних ділянок, які належать їй на прав власності. А тому суд визначив розмір аліментів на дитину відповідно до положень закону, враховуючи матеріальне положення сторін та потреби дитини, відповідно до розрахунку щомісячних мінімальних витрат на її утримання наданого позивачем. При цьому судом правильно враховано право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: