ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4093/20 Справа № 216/3462/17 Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Аціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року, ухваленого суддею Бутенко М.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі АТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що тривалий час більше 12 років працював у АТ «Південний ГЗК», де внаслідок недосконалості технології, механізмів, робочого процесу підпадав під дію шкідливих та небезпечних речовин та дії вібрації, що перевищувала нормативні показники. У зв`язку із чим, отримав професійні захворювання, втратив професійну працездатність 40%. Змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, відчуває щодня фізичний біль, тому просить суд стягнути з АТ «Південний ГЗК» на свою користь моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я у розмірі 320000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року, позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 60000грн. Також стягнуто з АТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідач АТ «Південний ГЗК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та вину підприємства в її заподіянні. Потерпілий був попереджений про шкідливі умови виробничого процесу, лише тривала робота позивача стала підставою в отриманні потерпілим професійного захворювання. Визначений судом розмір моральної шкоди, вважають значно завищеним, таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, наданого відзиву, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 пропрацював монтером колії в управлінні залізничного транспорту ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» з 24.11.2003 р. по 11.07.2016 р. Звільнений з підприємства 11 липня 2016 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України.(а.с.22-23).

Рішенням лікувально-експертної комісії Український науково-дослідницький інститут промислової медицини Протоколом № 407 від 30 березня 2017 року, ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання за діагнозом: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії локальної вібрації, синдром периферичної ангіодистонії, двобічний плечолопатковий періартроз (ПФ першого-другого ступеня), остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та остеоартроз дрібних суглобів кистей; радикулопатія попереково-крижова (L5, S1) переважно справа, з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом.

Згідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювань від 14 квітня 2017 року встановлено причину професійних захворювань ОСОБА_1 , а саме: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Еквівалентний рівень локальної вібрації перевищує нормативний на 4 дБ 116 дБ при ГДР 112 дБ. Важкість праці: Робоча поза (незручна) - 42,6% зміни при нормі до 25% з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30 - 196-216 разів за зміну при нормі 51-100 разів; Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 30-33 кг при нормі до 30 кг; Підвищене фізичне динамічне навантаження. Також зазначеним Актом встановлено вину в виникненні профзахворювання ОСОБА_1 , підприємство відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», керівництво якого не забезпечило дотримання правил охорони праці, що й призвело до ушкодження здоров`я позивача.

Висновком МСЕК від 13.06.2017 року серії 12 ААА № 044968 позивачу встановлена втрата професійної працездатності 40 % первинно з 31.05.2017 року з переоглядом у 2018 р. При повторному переогляді 05.06.2018 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. (а.с.8).

Позивач ОСОБА_1 з приводу отриманих професійних захворювань проходив лікування в медичних закладах, в підтвердження чого надав виписні епікризи (а.с. 9-21).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем доведені заявлені позовні вимоги та наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди відповідачем, через отримані професійні захворювання та втрату працездатності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, щодо обов`язку відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду спричинену втратою здоров`я на виробництві, вважає його законним і обґрунтованим.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 2ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування причин виникнення у позивача хронічного професійного захворювання від 14 квітня 2017 року, причиною професійного захворювання позивача є робота позивача на підприємстві відповідача АТ "ПівдГЗК", впродовж більше 12 років 7 місяців в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, які перевищували нормативні показники.

Отже, роботодавець АТ "ПівдГЗК" під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та важкої праці, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача АТ "ПівдГЗК" про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення відповідачем законодавства про охорону праці та перевищення нормативів концентрації шкідливих факторів виробничого середовища на робочому місці позивача.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль у ліктьових та колінних суглобах, посилення болю в хребті при руху, що завдає моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що професійні захворювання обмежують його життєву активність постійно наявний стійкий больовий синдром у суглобах, що обмежує його рух і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає неприйнятними посилання представника відповідача АТ "ПівдГЗК" в апеляційній скарзі про значно завищений розмір стягнутої моральної шкоди, який на думку відповідача не відповідає засадам розумності та справедливості.

Зокрема, судом першої інстанції враховано характер отриманих позивачем професійних захворювань, роботу позивача на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, більше 12 років 7 міс, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі вперше 40%, стан здоров`я потерпілого, який залишається незмінним, що свідчить про стійкість отриманого захворювання, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та можливість такого відновлення, звільнення з виробництва через отримане професійне захворювання за станом здоров`я. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Відповідач має законодавчо закріплений обов`язок, як роботодавець забезпечити позивачу належні умови праці, тому наявність шкідливих умов виробничого середовища, що стали причиною виникнення професійного захворювання та втрати професійної працездатності, перебувають у причинно - наслідковому зв`язку із перенесеними позивачем стражданнями через втрату його здоров`я під час виконання посадових обов`язків.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 16 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: