Справа № 453/270/20
№ провадження 2/453/183/20
28 травня 2020 року Сколівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Ясінського Ю.Є.
при секретарі Гринюк Л.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Сколе Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України, третьої особи ОСОБА_2 про виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 26 червня 2019 року до 28 травня 2020 року включно в розмірі 116 790 (сто шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто) гривень.
В обгрунтування позову позивач посилається на те, що Постановою Львівського апеляційного суду у справі за №453/1175/17 від 25.06.2019 року, ОСОБА_1 було поновлено на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України, визнано недійсним запис № 51 у трудовій книжці та стягнено на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 червня 2017 року по 25 червня 2019 року в сумі 254 442 грн.10 коп., моральну шкоду в сумі 5 тисяч гривень.
25.06.2019 року, ОСОБА_1 надіслав до Університету лист електронною поштою та рекомендований лист із проханням про добровільне виконання відповідачем постанови Львівського апеляційного суду. Позивач неодноразово ще надсилав відповідачу електронні рекомендовані листи, однак на жоден із них відповіді позивач не отримав дотепер.
У липні 2019 року позивач звернувся до Сколівського районного суду, оскільки Університет добровільно не виконував рішення Львівського апеляційного суду .
07.08.2019 року, Сколівським районним судом видано три виконавчі листи на виконання рішення Львівського апеляційного суду від 25.06.2019 року.
26.09.2019 року, ОСОБА_1 звернувся до Ірпінського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області із відповідною заявою щодо примусового виконання Університетом рішення.
16.10.2019 року, головним державним виконавцем Ірпінського МВ ДВС винесено три постанови про відкриття виконавчого провадження : ВП №60332581, ВП № 60332227, ВП № 60332410 із грубим порушенням ст. 65 ЗУ « Про виконавче провадження», на що позивач звертав увагу у своїх зверненнях та заявах у різні інстанції.
11.12.2019 року, відповідач, оплативши визначений судом середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.06.2017 року по 25.06.2019 року та моральну шкоду, частково виконав рішення суду. Тобто, два із трьох виконавчих проваджень на сьогодні виконано, а третє ВП за № 60332581 « про визнання запису № 51 у трудовій книжці ОСОБА_1 недійсними та поновити ОСОБА_1 з 19.06.2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету Державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року» знаходяться на виконанні дотепер, хоча відповідно до ст. 65 ЗУ « Про виконавче провадження» мало б виконуватись невідкладно.
Позивач ОСОБА_1 подав до початку першого судового засідання заяву за вх. №1177 від 05.03.2020 року про уточнення позовних вимог. Просить суд уточнити позовні вимоги: Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 26 червня 2019 року по день винесення рішення суду. 26.03.2020 року, позивач подав до суду заяву за( вх.№ ЕП 298 від 26.03.2020 року), про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задоволити. 26.05.2020 року на адресу суду надійшло клопотання за ( вх. № ЕП 576) про долучення документів до матеріалів справи про розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення за період з 26 червня 2019 року до 28.05.2020 року включно.
Відповідач та їх представники, третя особа та його представник будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили і заяви про відкладення судового засідання чи розгляд справи у їх відсутності не подали. Відзиву на позов не подали.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відтак, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у даній цивільній справі на здійснювалося.
Згідно з положеннями ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.
Приписами ст. 235 КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
У п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
За правилами ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Зазначена вище стаття КЗпП України не містить жодних застережень, що власник або уповноважений ним орган може не відповідати за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.
Положення ст. 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника, з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.
Розрахунок середньомісячного заробітку розраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що для нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
У позовній заяві позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 26.06.2019 року до 28.05.2020 року, в якому вказано, що середньоденна заробітна плата позивача становить 417 грн. 11 коп. Період невиконання рішення суду від 25.06. 2019 року у справі №453/1175/17 з 26 червня 2019 року по 28 травня 2020 року разом складає 280 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення за вказаний період становить 116 790 грн. 80 коп. з розрахунку = 417 грн. 11 коп. х 280 днів.
Враховуючи вищевказані обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення від 25 червня 2019 року у справі №453/1175/17, за період з 26 червня 2019 року по 28 травня 2020року, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.
Підпунктом 1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.
З огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволено у повному обсязі, суд вважає, що на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 430ЦПК України,суд допускаєнегайне виконаннярішень усправах проприсудження працівниковівиплати заробітноїплати,але небільше ніжза одинмісяць.
На підставі наведеного, керуючись ст. 235, 236 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, Законом України «Про оплату праці», Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про працю», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 223, 263-266, 430 ЦПК України, суд,-
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до Львівського апеляційного суду через Сколівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сколівського районного суду Ю.Є. Ясінський

Львівської області