Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 504/2755/16-ц

провадження № 61-47991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: Комінтернівська районна рада Одеської області, Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , поданою адвокатом Ляшуком Євгеном Всеволодовичем, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року у складі колегії суддів Заїкіна А. П., Калараш А. А., Погорєлової С. О.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та вимог заяви про ухвалення додаткового рішення

У серпні 2016 року Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області (далі - Фонтанська сільська рада, сільська рада) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Комінтернівська районна рада Одеської області, Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області, ОСОБА_10 . , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 29 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С. Б.;

- визнати недійсним іпотечний договір від 30 листопада 2011 року (зі змінами, внесеними 28 лютого 2012 року та 21 жовтня 2013 року), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю.;

- визнати за територіальною громадою с. Фонтанка в особі Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області право комунальної власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , житловою площею - 77,1 кв. м, загальною площею - 365,8 кв. м;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади с. Фонтанка в особі Фонтанської сільської ради Одеської області нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2017 року у складі судді Вінської Н. В. позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 29 жовтня 2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С. Б., відповідно до якого ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею - 77,1 кв.м, загальною площею - 365,8 кв.м.

Визнано недійсним іпотечний договір від 30 листопада 2011 року (із змінами, внесеними 28 лютого 2012 року та 21 жовтня 2013 року), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н. Ю., укладений між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, та ОСОБА_3 , як іпотекодержателем.

Визнано за територіальною громадою с. Фонтанка в особі Фонтанської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області право комунальної власності на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею - 77,1 кв.м, загальною площею - 365, 8 кв. м.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь територіальної громади с. Фонтанка в особі Фонтанської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , житловою площею - 77,1 кв. м, загальною площею - 365, 8 кв. м.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 в особі представника подав до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив вирішити питання про судові витрати та стягнути з Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 24 458 грн.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи ОСОБА_3 поніс витрати на правничу (правову) допомогу, яка була йому надана адвокатом Павлишиним А. І. на підставі договору про надання правової допомоги, укладеного 24 червня 2016 року з адвокатським бюро «Павлишин та партнери», та додаткових угод до нього від 24 червня 2016 року, від 09 січня 2017 року, від 15 грудня 2017 року, у розмірі - 24 458,00 грн. На підтвердження вказаного розміру правничої допомоги заявником наведено відповідний розрахунок.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 року у прийнятті додаткового судового рішення за заявою ОСОБА_12 - представника ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що у суді першої інстанції та в апеляційному суді не були документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу, не надавався розрахунок таких витрат, в апеляційному суді під час розгляду справи не було зроблено заяву про надання відповідних доказів після ухвалення судового рішення, а отже заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника, не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповноту дослідження наявних у справі доказів, просить скасувати постановлену цим судом ухвалу та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що 25 вересня 2018 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Павлишиним А. І., до апеляційного суду Одеської області та до судового засідання, на якому було ухвалено постанову від 27 вересня 2018 року, поштовим засобом зв`язку направлялося клопотання в порядку статті 246 ЦПК України з проханням надати ОСОБА_3 час на подання до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір понесених ним у справі судових витрат (витрат на правничу (правову) допомогу) для вирішення судом в порядку статті 270 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог питання про судові витрати.

02 жовтня 2018 року представником ОСОБА_3 - адвокатом Павлишиним А. І., до апеляційного суду Одеської області було направлено поштою клопотання в порядку статті 270 ЦПК України з проханням ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про судові витрати, та стягнути з Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на користь ОСОБА_3 , в рахунок компенсації витрат на правничу (правову) допомогу грошові кошти в розмірі 24 458 грн. В даному клопотанні у повному обсязі надано пояснення щодо витрат на правничу (правову) допомогу, понесених ОСОБА_3 , з обґрунтуванням їх розмірів.

Також у клопотанні від 02 жовтня 2018 року було обґрунтовано правову підставу для покладення понесених ОСОБА_3 витрат на правову (правничу) допомогу на позивача, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства, які діяли до 15 грудня 2017 року, та, які діють з 15 грудня 2017 року.

У клопотанні від 02 жовтня 2018 року повно, надано суду вираховування заявленого розміру витрат на правову допомогу за 2016-2018 роки.

Апеляційний суд, в порушення вимог процесуального закону, не розглянув належним чином клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката Павлишина А. І., від 25 вересня 2018 року, подане в порядку статті 246 ЦПК, про надання часу на подання до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат (витрат на правничу (правову) допомогу) для вирішення судом в порядку статті 270 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог питання про судові витрати.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу від 24 жовтня 2018 року не звернув уваги на подане представником ОСОБА_3 клопотання від 25 вересня 2018 року та формально розглянув клопотання від 02 жовтня 2018 року, не надавши належної оцінки жодному з клопотань, викладеним в них обґрунтуванням та доданим до них доказам.

Таким чином, апеляційним судом допущені порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи до суду не подано

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України (ту і далі по тексту в редакції, чинній на момент розгляду справи апеляційним судом та вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частинами першою та другою статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено,

що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Установивши, що у суді першої інстанції та у апеляційному суді не були документально підтверджені витрати на правничу допомогу, в тому числі під час апеляційного розгляду справи заявником не вказувалось на орієнтовний розмір таких витрат, не надавався розрахунок понесених витрат, а під час розгляду справи апеляційним судом не зроблено заяву про надання відповідних доказів після ухвалення судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволенняклопотання ОСОБА_13 - представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом заявипредставника ОСОБА_3 - адвоката Павлишина А. І., поданої в порядку статті 246 ЦПК України та направленої поштовим засобом зв`язку 25 вересня 2018 року, з проханням надати ОСОБА_3 час на подання до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір понесених у справі витрат на правничу допомогу для вирішення судом в порядку статті 270 ЦПК України після ухвалення рішення по суті позовних вимог питання про судові витрати, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вказана заява не була подана завчасно до судового засідання та надійшла до апеляційного суду 03 жовтня 2018 року, тобто після ухвалення апеляційним судом рішення від 27 вересня 2018 року, при цьому, перебуваючи у судовому засіданні 27 вересня 2018 року під час апеляційного розгляду справи, ОСОБА_13 , як представник ОСОБА_3 не повідомив суд про направлення такої заяви кур`єрською службою, не заявив у судовому засіданні усну заяву про намір надати докази понесення ОСОБА_3 судових витрат на правничу допомогу після ухвалення рішення у справі на підставі частини восьмої статті 141 ЦПК України, що підтверджується звукозаписом вказаного судового засідання.

За таких обставин, направлення 25 вересня 2018 року кур`єрською службою наведеної вище заяви, яка отримана судом 03 жовтня 2018 року, вже після ухвалення 27 вересня 2018 року, за встановлених у цій справі конкретних обставин, не може вважатись належним способом повідомлення суду про намір подати докази після рішення суду та не свідчить про те, що заявник у належній формі до закінчення судових дебатів подав заяву, передбачену статтею 246 ЦПК України.

Правом подати вказану заяву безпосередньо у судовому засіданні 27 вересня 2018 року або заявити її в усній формі до закінчення судових дебатів в апеляційному суді заявник не скористався.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Інші доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, правильність висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до необхідності переоцінки доказів щодо понесення судових витрат на правову допомогу, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, встановлених статтею 400 ЦПК України.

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни судових рішень, які набрали законної сили мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень, яких у цій справі судом касаційної інстанції не виявлено.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська