Справа № 585/4858/19
Номер провадження 2/585/229/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 ,

до

відповідача ОСОБА_4 ,

вимоги позивача: про стягнення приросту ринкової вартості майна,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В :

1. 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з позовною заявою про стягнення приросту ринкової вартості майна.

2. Позовну заяву обґрунтував тим, що постановою Сумського апеляційного суду від 07 травня 2019 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 11.11.2010 року, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ним, який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., що був зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2526; та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 11 листопада 2010 року. Підставами скасування даних договорів дарування стало те, що під час укладення оспорюваних договорів волевиявлення позивача ОСОБА_4 , 1924 р.н., яка є рідною матір`ю ОСОБА_1 , не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, за умовами яких відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочинів. Він дарунок прийняв, оскільки, отримав від матері усі необхідні документи на будинок, потім перереєстрував комунальні угоди на газ, електроенергію, водопостачання, водовідведення, вивіз сміття, їх оплачував, мав постійну реєстрацію разом із дружиною і сином за спірним будинком, утримував і ремонтував будинок господарській будівлі та споруди, обробляв присадибну земельну ділянку. Отже, у період з 11.10.2010 року дати посвідчення договорів дарування нотаріусом і по 07 травня 2019 року дати визнання договорів недійсними судом внаслідок помилки в правовій природі правочинів з боку ОСОБА_4 , є юридичним фактом того, що він правомірно здійснював володіння, користування та розпорядженням будинком, що розташований по АДРЕСА_1 . За вказаний час, не передбачаючи, що в майбутньому правовстановлюючі документи на нерухоме майно будуть визнані недійсними в судовому порядку, як власник майна, здійснив наступні поліпшення житлового будинку і господарських будівель: замінив підлогу в житлових приміщеннях будинку в кімнаті АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ; встановив систему опалювання з котла газового та твердопаливного; встановив ванну з новим нагрівачем для води; провів оздоблення у ванній кімнаті, де встановив новий умивальник, унітаз і провів каналізацію; провів до будинку газопостачання та водопостачання; добудував до житлового будинку веранду «а», побудував гараж літ. «Г», обклав цеглою сараї літ. «Б» та «Б-1»; до приміщення сараю літ. «Б-1» провів газопостачання, побудував нову підлогу, оздоблення стін, поміняв вікно; побудував нову огорожу. Більшість робіт здійснено ним особисто і членами сім`ї, частина робіт виконані робітниками, яких він наймав і з якими розраховувався. Він працював машиністом у Локомотивному депо ст. Ромни і мав добрі заробітки. Проведені ним в будинковолодіння ремонтні роботи є істотними поліпшеннями і забезпечили приріст ринкової вартості будинку. Згідно висновку експертного дослідження № 77 від 26.11.2019 року ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 , на даний час складає 498000 грн. Ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 , внаслідок виконаних поліпшень збільшилася з НОМЕР_1 (до поліпшень) до 498000 грн. (після поліпшень) на розмір 255000 грн., приріст ринкової вартості на 105 %. Частка виконаних поліпшень у вартості садиби складає 31, 03 відсотка, або 31/100 частини. Отже, приріст ринкової вартості майна у грошовому виразі складає 255000 грн., і який підлягає стягненню з відповідача на його користь. Крім того, зазначив, що він, його дружина ОСОБА_5 і син ОСОБА_6 , все життя проживали разом із матір`ю ОСОБА_4 , в будинку АДРЕСА_1 . Іншого житла у нього і його членів сім`ї немає. Його сім`я і він мають постійну реєстрацію за спірним будинком. Він оплачує і оплачував комунальні послуги за газ, електроенергію, воду, вивіз сміття, утримує будинок в належному стані, обробляє землю. Таких витрат мати не несла і не несе. Крім того, просив стягнути з відповідача на його користь 2934,00 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 7500 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги відповідачем ОСОБА_4 не визнаються. Зазначив, що ОСОБА_4 заперечує виконання всього обсягу робіт, вказаних позивачем, до укладення договору дарування. Зокрема, заперечується заміна підлоги в житлових приміщенням будинку в кімнаті АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , оскільки після укладення договорів дарування вказані роботи не виконувалися. Також заперечуються встановлення системи опалювання з котла газового та твердопаливного, оскільки система опалювання малась, а відбулося лише встановлення твердопаливного котла. Заперечується і встановлення ванної з новим нагрівачем для води, встановлення нових умивальника та унітаза, підключення каналізації, оскільки відбулось лише встановлення нового нагрівача для води замість старого. Газопостачання до будинку та сараю «Б-1» було здійснено до укладення договору дарування будинку 11.11.2010 року, як і будівництво веранди, гаража. Після укладення договору дарування будинку дійсно було здійснено підкладення будинку до мережі централізованого водопостачання, виконано оздоблення у ванній кімнаті, облаштовано нову підлогу в сараї «Б 1», замінено вікно в зазначеному сараї та влаштовано нову огорожу, проте за твердженням ОСОБА_4 вона також надавала кошти на виконання вказаних робіт. Також було виконано обкладення цеглою сараїв «Б» та «Б-1», проте таке обкладення було здійснено із використанням цегли від розібраної печі, тобто з цегли, належної ОСОБА_4 . Таким чином, відповідач заперечує, що весь обсяг робіт, наведений позивачем у позовній заяві, був виконаний після укладення договорів дарування будинку та земельної ділянки від 11.11.2010 р. Вважає за необхідне зауважити, що в позовній заяві не вказано конкретного часу здійснення перерахованих позивачем поліпшень житлового будинку і господарських будівель, виконанням яких позивач обгрунтовує свої позовні вимоги. У той же час, розмір позовних вимог позивач доводить висновком експертного дослідження за № 77 від 26.11.2019 року, яким визначена ринкова вартість будинковолодіння, приріст його ринкової вартості та ринкова вартість поліпшень у цінах на даний час. Проте, оскільки поліпшення майна було здійснено у період, починаючи з 2010 року, то для визначення суми, на яку збільшилася вартість майна, необхідні відомості станом на час поліпшення майна. Вказана правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 2/1519/8513/11. Зазначає, що у висновку експертизи, наданої позивачем, відомості щодо сум, на які збільшилася вартість майна станом на час поліпшення майна, відсутні. Крім цього, висновок експерта виконано із урахуванням робіт, які виконувалися до укладення договорів дарування від 11.11.2010 року, а тому такий висновок не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. Таким чином, вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження вимог про суму витрат, на яку збільшилась вартість майна.

Постановою Сумського апеляційного суду від 07.05.2019 року, визнано недійсними оспорювані ОСОБА_4 договори дарування житлового будинку та земельної ділянки, що є підставою для висновку, що помилки вона допустилась не внаслідок недбальства, яке могло б бути правовою підставою для відшкодування нею позивачу збитків, які він поніс внаслідок здійснення поліпшень належного ОСОБА_4 нерухомого майна. Відтак, вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч.ч. 1,2 ст. 216, ч. 2 ст. 229 ЦК України, за змістом яких позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають. Крім того, доказів про розмір збитків, завданих внаслідок визнання договорів дарування недійсними, позивачем до позовної заяви не додано. Також, зазначив, що позивач безпосередньо сприяв виникненню помилки у ОСОБА_4 щодо правової природи визнаних недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, оскільки фактично сторонами при укладенні вказаних договорів малось на увазі надання позивачем довічного утримання його матері ОСОБА_4 . Як сторона вказаних договорів ОСОБА_4 знав та повинен був знати про неправомірність свого володіння нерухомим майном на підставі договорів дарування, а, відтак, посилання ОСОБА_1 на те, що він був добросовісним набувачем нерухомого майна, про стягнення приросту ринкової вартості якого заявлено позовну вимогу, є безпідставним. З огляду на вказане, положення ч. 4 ст. 390 ЦК України, на підставі яких заявлено позов, вважає, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Оскільки позивач не є добросовісним набувачем, то до спірних правовідносин могли б бути застосовані положення ч. 3 ст. 390 ЦК України, згідно яких недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Право на повернення відчуженого за недійсними договорами майна виникло у ОСОБА_4 після скасування договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки. Після зазначеного часу жодні витрати на утримання збереження нерухомого майна позивачем не здійснені, доказів таких витрат ним не надано, а тому й з цієї підстави позов задоволенню не підлягає.

Щодо судових витрат, то попередньо (орієнтовно) судові витрати на правничу допомогу становлять 5 відсотків від ціни позову 12750 грн., розрахунок яких наведений у додатку до відзиву на позов.

4. Представник позивача ОСОБА_2 надав письмову відповідь на відзив, в якій зазначив, що у відзиві невірно викладені фактичні обставини, з приводу виконаних позивачем обсягу робіт по поліпшенню житлового будинку по АДРЕСА_1 . Зокрема, відповідач заперечує заміну підлоги в житлових кімнатах АДРЕСА_4 5 і АДРЕСА_3 , оскільки, ці роботи не виконувалися позивачем, проте ОСОБА_1 , фактично, був укладений утеплювач і листи плит ОSB, в якості підлоги, прикріплені нові плінтуса, перетерті і вирівняні стіни, поклеєно шпалери на стіни. Відповідачка заперечує про встановлення системи опалення будинку Проте, фактично перший газовий котел був встановлений КСТТ 16 у 1995 році. Потім за кредитні кошти в 2006 році придбали 2 х контурний марки «Данко», який встановили, а потім в 2014 році встановили твердотопливний котел, що стверджується договором про газопостачання з 24.12.2009 року і кредитним договором про оплату за газовий котел від 17.07.2006 року. Один з котлів купили у ОСОБА_7 , а труби на опалення придбали у ОСОБА_8 20.07.2018 р. був встановлений за його кошти новий газовий лічильник. Відповідачкою заперечується про встановлення нової ванни, нагрівача води умивальника та унітазу у ванній кімнаті. Проте, позивач наполягає на тому, що у ванній кімнаті був замінений унітаз та встановлено новий умивальник і обігрівач води на 80 літрів, покладено підлогу та частково на стіни кахель. Роботи виконані у 2011 році. У приміщенні коридору із гіпсокартону побудована стіна і вмонтовані двері. Відповідачка заперечує, але позивач наполягає, що до будинку підведено ним централізоване водопостачання, що стверджується Технічними умовами на водопостачання від 01.07.2015 року. Відповідачка заперечує, але позивач наполягає на тому, що в приміщенні сараю «Б» Технічного паспорту, виконані наступні роботи: поштукатурені і пошпакльовані стіни, покладено на підлогу плитку, розібрано стару піч і побудовано із цегли нову плиту обігріву приміщення, встановили газову плиту.

Відповідачка заперечує виконання робіт по обкладенню приміщення сараю Б і Б1 цеглою. Проте, позивач наполягає, що ним виконані ці роботи, закуплено б/у цеглу в кількості 4000 шт., на суму 3200 грн., дві машини битої цегли для забутовки фундаменту. Позивач наполягає на тому, що усі будівельні роботи велися ним і найманими робітниками. Відповідачка ОСОБА_4 надала тільки кошти в сумі 300 грн. на придбання шиферу для будівництва огорожі.

Щодо правової оцінки висновку експертного дослідження за № 77 від 26.11.2019 року, то вважає, що зауваження відповідачки, що у Висновку відсутні відомості щодо сум, на якій збільшилася вартість майна станом на час поліпшення майна, безпідставні. Зокрема, інвентарна вартість будинку станом на 13 жовтня 2010 року становила 105920 грн., згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Не ґрунтуються на вимогах закону і заперечення відповідачки про те, що позивач безпосередньо сприяв виникненню помилки у ОСОБА_4 щодо правової природи визнаних недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки, оскільки таких юридичних фактів при розгляді попередньої цивільної справи щодо визнання договорі дарування недійсними не встановлено. Позивач ОСОБА_1 не знав і не міг знати, що через дев`ять років, після розірвання договору дарування, його мати у поважному віці, під впливом дочки, звернеться до суду з позовом про розірвання договорів дарування, а тому він вважає себе добросовісним набувачем майна.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. За їх клопотанням, позивач був допитаний в якості свідка, та в ході його допиту пояснив, що з народження проживає в будинку по АДРЕСА_1 , де й зареєстрований. Будинок був оформлений на батька і до його смерті всі вони: батько, мати та позивач із сім`єю жили в цьому будинку. Ще за життя батько всім говорив, що цей будинок буде позивачу, як його спадкоємцю, а дочці побудовано будинок, на земельній ділянці, поряд із цим будинком. Ще за життя батько розділив земельну ділянку і побудував будинок сестрі. За життя батька він (позивач) будував гараж та прибудову, оскільки він проживав у будинку та батько казав, що будинок буде йому. Батько залишив заповіт на ім`я матері, щоб менше було витрат на оформлення при спадкуванні. Про це він всім казав. Батько помер у 2003 році. Оформленням спадщини займався він (позивач). Свідоцтво на право на спадщину отримано у 2007 році. Будь-яких заперечень стосовно проживання у зазначеному будинку мати не висловлювала. Всі роботи в будинку робив він: утеплював підлогу, поставив бойлер, провів воду. У кредит придбали котел. Поліпшення в будинку він зробив з 2011 року по 2016 роках. З 2003 року мати отримувала тільки пенсію, ще мала ощадні книжки СРСР, але з них нічого не отримувала. Пенсію отримувала в сумі від 600 до 800 грн. Весь час проживання в будинку він поліпшував його, бо вважав, що він буде належати йому, оскільки така була воля батька.

Представник позивача звернув увагу на те, що позивач після смерті батька залишився господарем.

6. У судове засідання відповідач не з`явилася, забезпечила явку свого представника.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Менько Д.Д., проти позовних вимог заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити, оскільки все, що зроблено у будинку, було зроблено за кошти відповідача та з її згоди; норми права зазначені позивачем у позові, застосуванню не підлягають. Вважав, що в цьому випадку можливо б було застосувати норму права, яка регулює наслідки розірвання договору довічного утримання, однак про це позивач не заявляє. Зазначив, що висновок експертизи є недопустимим доказом, оскільки в ході судового розгляду встановлено те, що прибудова та гараж будувались ще за життя батька, решта поліпшинь виконані до визнання недійсними договорів дарування, а після розірвання договорів дарування позивач жодних поліпшинь не здійснював, а тому на підставі ч.4ст.390 ЦК України, не має права на їх відшкодування. При відмові в позові, просив стягнути з позивача витрати на правову допомогу в сумі 7500,00 грн.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

7. Згідно копії паспорта позивач ОСОБА_1 з 14 лютого 1980 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7-8).

8. Відповідно до постанови Сумського апеляційного суду від 07 травня 2019 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 11.11.2010 року, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ним, який посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Ганзя О.Б., що був зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій під № 2526; та визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 11 листопада 2010 року. Підставами скасування даних договорів дарування стало те, що під час укладення оспорюваних договорів волевиявлення позивача ОСОБА_4 , 1924 р.н., яка є рідною матір`ю ОСОБА_1 , не відповідало її внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договорами дарування. Позивач діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, за умовами яких відповідач буде здійснювати догляд за нею, тобто помилялася щодо правової природи правочинів. (а. с. 10 - 12).

9. З копії висновку експертного дослідження № 77 від 26 листопада 2019 року, з фототаблицями, вбачається, що ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 на даний час складає 498000 грн. Ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 внаслідок виконаних поліпшень збільшилася з 243000 грн. (до поліпшень) до 498000 грн. (після поліпшень) на розмір 255000 грн. (приріст ринкової вартості) або в 2, 05 рази або на 105 %. Частка виконаних поліпшень у вартості всієї садиби: будинковолодіння АДРЕСА_1 , складає: 31, 03%, що в правильних дробах дорівнює: 31/100. Ринкова вартість поліпшень виконаних в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , складає: НОМЕР_2 грн. Виконані ремонтно будівельні роботи є істотними поліпшеннями (а. с. 26-56). Згідно даного висновку для визначення вартості поліпшень (проведених робіт) експерт використовуав питому вагу кожного конструктивного елемента кожної будівлі окремо, зокрема: поліпшення по житловому будинку «А-1», що складають 16, 84%; поліпшення по сараю «Б» - складають 13, 34 %; поліпшення по сараю «Б-1» складають 30, 7 %; веранда «а» - 100%; гараж «Г» - 100 %; огорожа № 100 % (а. с. 43).

10. Згідно акту про розмежування балансової належності та експлуатації відповідальності № 0337438 від 04.12.2017 року , вбачається, що побутовим споживачем з постачання газу за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а. с. 19).

11. З договору застави № 1-3500-185-6 від 17.07.2006 року вбачається, що ОСОБА_5 , яка проживає: АДРЕСА_1 , в кредит придбала котел, який буде встановлено за цією адресою. (а. с. 20).

12. З копії договору від 26 серпня 2016 року про користування електричною енергією вбачається, що ОСОБА_1 є споживачем електроенергії, що поставляється за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 21-22).

13. З технічних умов на водопостачання вбачається, що власником проектуємого об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний ОСОБА_1 (а. с. 23, 24).

14. З Договіру від 03.07.2013 року про надання послуг з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що споживачем послуг є ОСОБА_1 (а. с. 25).

15. З копій квитанцій за вересень жовтень 2006 року та за січень 2008 року, вбачається, що витрати по платі комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , несе ОСОБА_1 (а. с. 118, 120).

16. З Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Роменське міськрайонне бюро технічної інвентаризації» від 13.10.2010 року вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.07.2007 р.; і складається з будинку під літерою «А» (побудованого з дерева обкладеного цеглою), сараю «Б» (побудованого з шлакобетону), погріб п/г (побудованого з шлакобетону), гаражу (побудованого з цегли) та огорожі (побудованого з дошки) (а. с. 102).

17. Позивачем надано товарні чеки про придбання будівельних матеріалів від 02.07.2012 р., від 29.06.2012 р., від 20.07.2018 р.; від 03.01.2017 р., від 30.09.2017 р.; від 05.10.2017 р.; від 06.10.2017 р., від 22.10.2017 р.; від 17.12.2017 р.; від 22.12.2017 р., від 26.12.2017 р. , з яких вбачається, що позивач придбавав будівельні матеріали у вказаний період (а. с. 103-106).

18. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що вони із сторонами сусіди. Він допомагав робити ремонт вдома у позивача на його прохання. Мати позивача ОСОБА_4 нічого не робила. Гараж при житті батька будувався, але будував його ОСОБА_1 , що будувалося при батьку позивача, то все робив ОСОБА_1 , бо батько всім казав, що будинок буде йому, бо сестрі позивача батьки побудували їй інший будинок, на виділеній частині земельної ділянки. Хто купував будівельні матеріали, він цього не знає. Батько Після смерті батька грандіозного будівництва не велося. Чотири роки тому він допомагав ОСОБА_10 у підвезенні матеріалів і ремонті підлоги у будинку. Хто оплачував це будівництво, йому не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що у 2012 2013 роках він проводив ремонтні роботи: утеплював літню кухню, сарай, клав плитку у літній кухні, ремонтував кришу, робив фронтони. Наймав його ОСОБА_1 , платив йому теж ОСОБА_1 . Матері позивача він не бачив. Уперше він прийшов робити ремонт у цей будинок у 2012 році.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 знає, як двоюрідного брата жінки. Вони живуть на одній АДРЕСА_5 . Йому відомо, що газ у будинок АДРЕСА_1 проводив ОСОБА_1 , за життя батька всі ремонтні роботи проводив ОСОБА_1 , він був підсобником останнього під час проведення ремонтних робі, розраховувався з ним ОСОБА_1 .. Мати позивача,- ОСОБА_13 , ремонтних робіт не проводила, оскільки ОСОБА_1 сприймався господарем. Коли позивач одружився, то жив на цій вулиці в будинку діда по цій же вулиці, але батько та мати забрали його із сім`єю жити у будинок АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вони його будували для нього. Позивач завжди поводився як господар, бо так йому говорив батько.

ІV. Норми права.

19. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

20. Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Тобто, добросовісний набувач (володілець) може залишити за собою здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені без завдання майну шкоди. Під поліпшенням слід розуміти такі витрати на майно, які, з одного боку, не зумовлені необхідністю його збереження, але, з іншого, мають обґрунтований характер, оскільки поліпшують експлуатаційні властивості майна.

Якщо відокремлення поліпшень неможливе, добросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна (частина четверта статті 390 ЦК).

Зокрема визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню, необхідно виходити з суми, на яку збільшилась вартість майна, або часу з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушений здійснити добросовісний володілець починаючи з цього часу.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-389цс16.

21. Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з вимогами частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

V. Оцінка суду.

22. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази.

Судом встановлено, що у 2003 році помер батько позивача, який був чоловіком відповідачки. Позивач, як син померлого, разом зі своєю сім`єю та матір`ю ОСОБА_4 залишився проживати в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на спірне домоволодіння у 2007 році перейшло за заповітом до відповідача ОСОБА_4 . У 2010 році між власником домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договори дарування, які судом визнано недійсними з тих підстав, що під час укладення оспорюваних договорів ОСОБА_4 діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договори довічного утримання, за умовами яких відповідач буде здійснювати догляд за нею. ОСОБА_1 дарунок прийняв, проводив ремонтні роботи в будинку.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 був добросовісним володільцем майна, оскільки жив із народження у цьому будинку, був зареєстрований за даною адресою у 1980 році, проживав як до смерті батька так і після цього, ці обставини підтверджується копією паспорта з відміткою про реєстрацію, показами позивача ОСОБА_1 та свідків та не заперечуються відповідачем, а тому ч.3ст. 390 ЦК України може бути застосована до спірних правовідносин.

Суд не може погодитися із доводами представника відповідача щодо недобросовісного користування та володіння позивачем спірним домоволодінням, оскільки позивач проживав у будинку як до смерті батька так і після, відповідач ніколи не ставила вимогу про його виселення, а відтак позивач володів будинком правомірно.

Щодо природи помилки відносно укладених договорів дарування, які в подальшому судом були визнані недійсними, то вина позивача в цьому нічим не підтверджена.

Постановою Сумського апеляційного суду від 07.05.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 проживав разом зі своєю сім`єю та матір`ю ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Він за власний кошт проводив ремонтні роботи. З 2017 року сторони не проживають, оскільки між ними виник конфлікт, тому ОСОБА_4 проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_14 по АДРЕСА_1 . У постанові апеляційного суду зазначено, що суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 проводив ремонтні роботи, зазначив про це в постанові і з цих підстав рішення Роменського міськрайонного суду не скасовував. Отже, ці факти встановлені рішенням апеляційного суду, не оспорювала ці факти і ОСОБА_4 у поданій нею апеляційній скарзі на рішення Роменського міськрайоного суду Сумської області від 16.січня 2019 року, відтак суд приходить до висновку, що факт проведення ремонтних робіт ОСОБА_1 встановлений. Крім того, в постанові сумського апеляційного суду від 07.05.2019 р. зазначено, що ОСОБА_4 через похилий вік (86 років) на час укладення договорів дарування потребувала сторонньої допомоги. Відтак, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 фізично не могла здійснювати ремонтні роботи, про які заявляє позивач. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, на неодноразові виклики суду, вона не з`явилася у судове засідання. (а. с. 10-12).

Крім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач прийняла спадщину після смерті чоловіка у 2003 році, і хоча стала власником лише ІНФОРМАЦІЯ_1 , але спадщина їй належала з моменту відкриття, і відповідно вона мала право вимоги до позивача передати належне їй майно, однак цього не зробила. З огляду на це, суд не погоджується з доводами представника відповідача, що право вимоги у ОСОБА_4 настало після скасування договорів дарування, а оскільки всі поліпшення зроблені до цього моменту, то відповідно ч.4ст.390 ЦК не може бути застосована. В цій частині суд вважає, що право вимоги у відповідача настало з моменту прийняття спадщини,-2003 рік, а до цього право вимоги було у її чоловіка, батька позивача. А оскільки відповідач прийняла спадщину, то до неї перейшли не лише права, але й обов`язки спадкодавця, зокрема, по відшкодуванню поліпшень, які здійснив позивач за час користування майном.

Суд визнає висновок експертного дослідження № 77 від 26.11.2019 року, яким здійснено оцінку вартості невід`ємних поліпшень у спірному будинку та суму приросту ринкової вартості майну у зв`язку із здійсненим поліпшенням, належним та допустимим доказом по справі, оскільки, відповідач, хоча ставить під сумнів висновок експерта, проте доказів на його спростування суду не надала.

Доводи представника відповідача про те, що зазначені позивачем та вказані у висновку експертного дослідження ремонтні роботи взагалі не проводилися, а ті, які проводилися, були виконані за її кошти або виконані до укладення договору дарування, суд не може взяти до уваги, оскільки представник відповідача не скористався своїми процесуальними правами та не довів ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, відповідач ОСОБА_4 не позбавлена була права заявляти клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи задля уточнення вартості та підтвердження обставин, на які вона посилається, наявними у справі та дослідженими судом доказами, підтверджується, що саме позивач здійснив ті поліпшення, про які вказано у висновку експертного дослідження.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні дійсні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку, що права позивача, як добросовісного набувача, що здійснив невід`ємні поліпшення, в порядку ч. 4 ст. 390 ЦК України підлягають захисту згідно ст.16 ЦК України шляхом відшкодування відповідачем позивачу здійснених ним витрат у сумі, на яку збільшилася вартість майна домоволодіння АДРЕСА_1 , тобто в розмірі 255000 грн.

VІІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

23. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2934 грн., які сплачено останнім за подання позову до суду (а. с. 1, 61), виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

24. З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 в Роменському міськрайонному суді здійснював адвокат Шунько Г.О., повноваження якого були підтверджені договором про надання правової (правничої) допомоги від 26 грудня 2019 року та додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 26.12.2019 року (а. с. 57-58, 59). Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.12.2019 року, та додаткової угоди до нього, за надання правової допомоги ОСОБА_1 зобов`язується сплатити адвокату вартість послуг у сумі 7500,00 грн.

Вирішуючи питання стягнення витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд враховує: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката та складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, заперечення представника відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, що зазначені позивачем ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи (Додаткова угода до договору про надання правничої допомоги), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також з урахуванням поданого представником відповідача заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню і з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Витрати зі сплати судового збору в сумі 2934,00 грн., сплачені позивачем при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1,2ст.141 ЦПК.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2019 року, шляхом заборони відчуження та проведення робіт з переобладнання житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ст.158 ЦПК України, необхідно скасувати.

Керуючись ст. ст. 4, 15, 16, 390 Цивільного кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення приросту ринкової вартості майна - задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 255000 (двісті п`ятдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп. приросту ринкової вартості поліпшеного майна у зв`язку з неможливістю його відокремлення з будинковолодіння АДРЕСА_1 ; 2934,00 грн. у відшкодування сплаченого судового збору та 3000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 28 грудня 2019 року, шляхом заборони відчуження та проведення робіт з переобладнання житлового будинку, господарських будівель і споруд, що за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 10 червня 2020 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ О. О. Євлах