Справа № 758/3289/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 травня 2020 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Товченко К.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01.11.2017 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач 1 отримала в борг 8 087 доларів США, які зобов`язувалася повернути до 23.07.2018 року зі сплатою фіксованої суми процентів в розмірі 30 відсотків за весь період користування позикою.

Внаслідок невиконання відповідачем 1 умов договору щодо повернення позики перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 10 597,44 доларів США, в тому числі 8 087 доларів США основної суми боргу, 2 426,10 доларів США - процентів, 84,34 долари США - 3 % річних.

Оскільки відповідач 1 ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу, а також суми судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для подання відзиву.

Представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій як співвідповідача просив залучити чоловіка відповідача 1 ОСОБА_3 (надалі за текстом -відповідач 2), а суму боргу стягнути з них солідарно. Крім того, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Співвідповідачі відзив у встановлений законом строк не подали, на призначені судові засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, поважних причин неявки суд не повідомили, правом на участь в судових засіданнях не скористалися, за таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 01.11.2017 року відповідач 1 отримала в борг кошти в розмірі 8 087 доларів США до 23.07.2018 з фіксованим процентом в розмірі 30 % на всю суму боргу, про що було складено відповідну боргову розписку (т. 1, а.с. 12).

Крім того, 27.07.2018 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено «додаткову угоду до розписок від 23.07.2017 року та від 01.11.2017 року», відповідно до якої відповідач 1 зобов`язалася повернути відповідну суму коштів до 23.11.2018 року (т. 1, а.с. 13).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Борговою розпискою передбачено, що відповідач 1 повинна повернути кошти в розмірі 8 087 доларів США, а також проценти в розмірі 30 % від вказаної суми до 23.07.2018 року. Додатковою угодою до цієї розписки строк виконання зобов`язання відтерміновано до 23.11.2018 року і в указаний термін не виконано.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем 1 договірних зобов`язань щодо повернення позики в розмірі 8 087 доларів США і процентів в розмірі 2 426,10 доларів США, а також про наявність підстав для стягнення 3 % річних в розмірі 84,34 доларів США за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На 27.05.2020 року офіційний курс гривні до долара США становить 26,9029 грн за 1 долар США. Таким чином, зобов`язання в розмірі 10 597,44 долара США становить в еквіваленті 285 101,90 грн за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення.

Щодо солідарного стягнення боргу з відповідача 2 суд зазначає наступне.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя.

Такий висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-55цс13 (Постанова від 19 червня 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки судом не встановлено, що кошти, отримані відповідачем 1 за договором позики, були використані на задоволення потреб сім`ї, а також, що відповідач 2 давав згоду на вчинення вказаного правочину, підстави для солідарного стягнення суми боргу з відповідача 2 відсутні.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. А саме, суд задовольняє позов в частині стягнення суми боргу, процентів та 3 % річних з відповідача 1, та відмовляє у стягненні відповідних сум з відповідача 2.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3 000 грн за подання позову, а також в розмірі 384,20 грн за подання заяви про забезпечення позову підлягають стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки стороною позивача подано заяву про відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 28 000 гривень та заявлено клопотання про подання підтверджуючих доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за доцільне призначити судове засідання для вирішення питання про вказані судові витрати та встановити строк для подання стороною доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

Керуючись ст. ст. 13, 19, 77, 81-82, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу - задовольнити частково;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 597 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто сім) доларів США 44 центи, у тому числі основну суму боргу в розмірі 10 513 (десять тисяч п`ятсот тринадцять) доларів США 10 центів та 3 % річних в розмірі 84 (вісімдесят чотири) долари США 34 центи;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 384 (три тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок;

В решті позовних вимог відмовити;

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 15 червня 2020 року о 15 годині 50 хвилин в залі Подільського районного суду м. Києва;

Надати строк до 01 червня 2020 року для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

відповідач 1 - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

відповідач 2 - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя В.В. Гребенюк