Справа № 347/860/19
Провадження № 22-ц/4808/528/20
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Матківського Р.Й., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О.М.

за участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуАТ КБ ПриватБанк на рішення Косівського районного суду від 13 лютого 2020 року в складі судді Гордія В.І., ухвалене у м.Косів, у справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 20.11.2017 року та отримав кредит у розмірі 63 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.7 Договору слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, а також, погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Однак, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_2 належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 24.03.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 115693,59 грн., з них: 86 976 грн. заборгованість за тілом кредиту;22 732,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;500,0 грн. штраф (фіксована частина);5485,41 грн штраф (процентна складова).

Відповідач відмовляється погасити заборгованість вдобровільному порядку, відтак АТ КБ «Приват Банк» просив стягнути вказану заборгованість з відповідача на свою користь.

Рішенням Косівського районного суду від 13 лютого 2020 року позов АТ КБ «Приват Банк» задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.11.2017 року в розмірі 33914 (тридцять три тисячі дев?ятсот чотирнадцять) грн. 21 коп., а також 1921 (одну тисячу дев"ятсот двадцять одну) грн. оплаченого судового збору.

АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на ст.ст.633,634,640 ЦК України, апелянт вказав, що між банком та ОСОБА_2 був укладений договір приєднання. Згідно заяви відповідача останній висловив згоду про те, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами каристування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг.

20.11.2017 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 . На картку було встановлено кредитний ліміт в розмірі 63 000 грн. Отримання картки та користування кредитними коштами відповідач не заперечував.

Із виписки вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині, а отже отримав кредитну картку. Також виписка містить інформацію, що відповідач скористався сервісом Оплата ІНФОРМАЦІЯ_1 та сервісом ІНФОРМАЦІЯ_2 розстрочка.

Оскільки відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом Оплата частини та сервісом ІНФОРМАЦІЯ_2 розстрочка або ж вносив у меншому розмірі, ніж щомісячний платіж, то заборгованість за даними послугами погашалася Банком за рахунок овердрафту, встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за тілом кредиту, є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту. Доказів належного виконання зобов`язання відповідач не надав, а тому суд першої інстанції безпідставно зменшив заборгованість за тілом кредиту з 86 976,10 грн. до 33 914,21 грн.

Апелянт також не погоджується з рішенням суду в частині відмови стягнути з відповідача проценти і штрафи, оскільки на офіційному сайті Приватбанку в розділі Архів договорів розміщені редакції Умов та правил надання банкіських послуг, починаючи з 01.04.2012 року і до цього часу. Посилання суду на те, що наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та інтернет-ресурс позивача не містять підпису відповідача і тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору не є обгрунтованими та суперечать ст.ст.1048,1054 ЦК України і ст.49 Закону України Про банки і банківську діяльність, згідно якої надання безпроцентних кредитів забороняється.

У зв`язку з вищенаведеним, апелянт просить оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задоволити.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не подавав.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задоволити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлялися, а тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов та стягуючи тіло кредиту з розмірі 33 914 грн. 21 коп, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач визнав заборгованість в частині тіла кредиту у вказаному розмірі і таке визнання є правом сторони.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості за відсотками та штрафом, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 20.11.2017 року не вказано ні суми кредитного ліміту, ні відсоткової ставки за користування кредитом та порядку його повернення. При цьому, у позовній заяві вказано, що сума кредитного ліміту становить 63000 грн. Однак, даний факт не відповідає дійсності, оскільки, із наданої банком копії виписки по рахунку за період з 01.11.2017 року по 09.07.2019 року (а.с.81-82), видно, що на день оформлення ОСОБА_2 анкети-заяви (тобто 20.11.2017 року), кредитний ліміт було встановлено у розмірі 7000 грн., далі, кредитний ліміт було збільшено: 18.12.2017 року до суми 9000 грн., 28.03.2018 року до 48000 грн., а 16.04.2018 року до 63000 грн.

Крім того, при вирішенні спору судом застосовано правову позицію, викладену у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19.

Оскільки рішення Косівського районного суду від 13 лютого 2020 року оскаржується тільки в частині відмови в задовленні позовних вимог, апеляційний суд переглядає дане рішення тільки в цій частині. В іншій частині рішення не переглядається.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.11.2017 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту за платіжною карткою Універсальна класу Gold, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості станом на 24.03.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 115693,59 грн., з них: 86 976 грн. заборгованість за тілом кредиту;22 732,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;500,0 грн. штраф (фіксована частина);5485,41 грн штраф (процентна складова).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_2 АТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 20.11.2017 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 був ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг, відповідно до яких нараховані відсотки за користування кредитом та штрафи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність домовленості сторін по сплаті вказаних платежів.

Водночас апеляційний суд не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33 914 грн. 21 коп. з посиланням на те, що відповідачем подано заяву про визнання заборгованості за тілом кредиту саме в такому розмірі (а.с.166).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Однак визнання позову повністю чи частково не спростовує вимог позову. В даному випадку, визнаючи позов частково, відповідач вдався до простого математичного розрахунку боргу та визначив суму, на його думку, залишку невиплаченого кредиту. Однак суд повинен був перевірити такий розрахунок, а не беззастережно брати його до уваги.

До позовної заяви банком подано розрахунок заборгованості з відповідним обгрунтуванням з посиланням на відповідні норми та Заяву -анкету про отримання кредитних коштів.

Банком визначено розмір заборгованості за тілом кредиту - 86 976 грн. 10 коп.

Відповідач визнав 33 914 грн. 21 коп., однак доказів щодо обгрунтованості такої суми не надав.

Зокрема, матеріали справи не містять доказів на спростування наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 86 976 грн. 10 коп., висновок суду у цій частині не можна вважати обгрунтованим. Сам по собі математичний розрахунок відповідача не можна вважати належним доказом, який підтверджує отримання останнім тіла кредиту саме в сумі 33 914 грн. Такий не підкріплений фактичними доказами щодо отримання та погашення кредиту (як-то- квитанціями про сплату, наприклад) та без посилання на відповідні пункти договору та законодавства, щодо саме такого порядку застосування. Тоді як клопотання щодо застосування спеціальних знань експерта стороною не заявлялося.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованость за кредитним договором № б/н від 20.11.2017 року за тілом кредиту в розмірі 33 914 грн. 21 коп. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 86 976 грн. 10 коп. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк задоволити частково.

Рішення Косівського районного суду від 13 лютого 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.11.2017 року за тілом кредиту в розмірі 33 914 грн. 21 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ КБ «Приват Банк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.11.2017 року за тілом кредиту в розмірі 86 976 грн. 10 коп. (вісімдесять шість тисяч дев`ятсот сімдесять шість гривень десять копійок).

В решті рішення суду з залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) на користь АТ КБ «Приват Банк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги 50, , рахунок № НОМЕР_3 , МФО 305299) 1444 грн.60 коп. судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також 2166 грн.90 коп. судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Василишин Л.В.

Судді: Матківський Р.Й.

Горейко М.Д.