Номер провадження: 22-ц/813/5233/20
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року про поновлення на роботі та стягнення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення,

ВСТАНОВИВ:

01 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ФОП ОСОБА_3 про скасування наказу № 3 від 20 травня 2019 року та поновлення позивача на посаді швачки; стягнення з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Зазначений наказ вважає незаконним, оскільки перебуває у збройних силах за контрактом (а.с 1-18).

18 грудня 2019 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (суддя Салтан Л.В.) у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення відмовлено (а.с. 51-52).

20 січня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року. Апелянт вважає рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт пояснює, що з лютого 2019 року працювала швачкою у суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 , 20 травня 2019 року її було звільнено у зв`язку з тим, що уклала контракт про проходження військової служби, а отже звільнення її є незаконним відповідно до Українського законодавства. Загальні умови укладення контракту на проходження військової служби визначені ст. 19 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Особливий період у Україні діє від 17 березня 2014 року, відповідне рішення уповноважена особа держави про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймала. Також судом першої інстанції та у оскаржуваному рішенні суду не були вказані мотиви відхилення доказів позивача, не надана мотивована оцінка кожного аргументу сторін, не зазначено нормами, на які посилались сторони, які суд не застосовував, та мотиви їх незастосування. Апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2019 року, скасувати наказ №3 від 20 травня 2019 року ФОП ОСОБА_4 про звільнення та поновити ОСОБА_1 на посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

24.02.2020 року ФОП ОСОБА_3 до канцелярії апеляційного суду було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач зазначила, що позивача було звільнено з займаної посади правомірно, оскільки позивач вступила у збройні сили добровільно за контрактом, а відповідні гарантії щодо закріплення за працівником робочого місця діють лише у особливий період на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення у випадку його призову на військову службу. На підставі наведеного просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення буз змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач вступила у збройні сили добровільно за контрактом, а не за призивом, а тому гарантії передбачені ч. 3 ст. 119 КЗпП України на неї не розповсюджуються.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перший Указ Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію" затверджено Законом України від 17 березня 2014 року N 1126-УІІ "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" й з того часу в Україні діє особливий період, відповідне рішення уповноваженою собою про його скасування, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймалося.

Рішенням Ради національної безпеки та оборони України від 01 березня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України", яке введене в дію Указом Президента України від 02 березня 2014 року N 189/2014, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з наказу начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, прийнято на військову службу за контрактом ОСОБА_1 на підставі, зокрема, заяви ОСОБА_1 від 20.05.2020 року (а.с. 5).

Відповідно до наказу № 3 від 20 травня 2019 року звільнено ОСОБА_1 , яка працювала швачкою за ст. 36 п. 3 КЗпП України, у зв`язку з зарахуванням у збройні сили (а.с.15-16).

Частиною 5 ст.17 Конституції України гарантовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. У ч.6 ст.43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

З підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 36 КЗпП України, трудовий договір може бути припинений у разі призову або вступу працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до ч.3,4 четвертої ст.119 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Зі змісту ч. 3 ст. 119 КЗпП України вбачається, що працівниками за якими зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток є ті кого було прийнято на військову службу за контрактом у тому числі, однак не виключно шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби. Надання відповідних гарантій працівнику законодавець пов`язує не з видом контракту, а з існуванням особливого періоду, під час якого військовослужбовця було прийнято на службу за контрактом.

Враховуючи те, що позивач уклала контракт під час дії особливого періоду, який не скасовано, посилання відповідача надані у відзиві, щодо того, що позивач вступила у збройні сили добровільно за контрактом, а не за призивом, а тому на неї не поширюються гарантії передбачені ч. 3 чт. 119 КЗпП України, не відповідають вимогам закону, а тому є необґрунтованими.

Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на вищенаведене, у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу, а тому позивач підлягає поновленню на роботі.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу по суті дублюють зміст відзиву на позовну заяву та на законність судових рішень не впливають, оскільки зводяться до особистого тлумачення відповідачем норм закону і відтак не приймаються апеляційним судом.

Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ ФОП ОСОБА_5 від 20 травня 2019 року №3 про звільнення ОСОБА_1 з посади швачки у зв`язку з добровільним вступом на військову службу на підставі п. 3 ст. 36 Кодексу Законів про працю України.

Поновити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на роботі у ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на посаді швачки.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.05.2019 року по 10.06.2020 року.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 768,4 грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги, пропорційна задоволених вимог у розмірі 1 152,60 грн. 61 коп.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

10.06.2020 року м. Одеса