Справа № 161/5983/20
Провадження № 4-с/161/37/20

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі судового засідання Загоровській І.І.

з участю представника скаржника ОСОБА_1

представника суб`єкта оскарження Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левчук Ірини Олегівни,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з скаргою на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левчук І. О.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у Другому відділі ДВС міста Луцька західного міжрегіонального управління міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 0308/18517/12 від 11.11.2013 року, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 09.11.2012 року і до її повноліття.

Для забезпечення виконання рішення державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк при виконанні вказаного листа у ВП № 46219209 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та заборону відчуження майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 в межах якого винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.04.2015 року.

Як убачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

08.04.2020 року на адресу державного виконавця надіслано вимогу «Про зняття арешту» з майна ОСОБА_2 , однак станом на 15.04.2020 року жодної дії державним виконавцем не вчинено.

На підставі викладеного просить суд визнати бездіяльність державного виконавця неправомірною та зобов`язати зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Представник суб`єкта оскарження ОСОБА_5 І ОСОБА_6 заперечила проти задоволення скарги. Вказала, що діяла в межах наданих повноважень та відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що рішеннням Луцького міськрайонного суду від 06.12.2012 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 09.11.2012 року і до досягнення ОСОБА_7 повноліття.

Виконавчий лист № 0308/18517/12, виданий 11.11.2013 року на примусове виконання вищевказаного рішення суду перебуває на виконанні у Другому відділі ДВС м. Луцька (ВП 48996183).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 станом на 28.04.2015 року рішення суду, державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк у межах ВП № 46219209 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно та заборону відчуження майна, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 3).

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів відсутня (а.с.4)

08.04.2019 року до Другого ВДВС м. Луцька адвокатом Квятковським Б.М. було надіслано вимогу про зняття арешту. (а.с. 5).

Згідно положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Згідно ст.ст.1, 2 даного ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5.

Відповідно до ч.ч. 2-4 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження. У разі, якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, виданих стягувачем чи боржником, заяв та (або) розписок стягувача, інформації про середню заробітку плату працівника для цієї місцевості, інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Під час розгляду скарги, судом встановлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 станом на 28.04.2015 року рішення суду, державним виконавцем Другого ВДВС м. Луцьк у межах ВП № 46219209 накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно та заборону відчуження майна, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Отже, виходячи з приписів п.п. 1, 2, 4 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна, були наявні правові підстави для її винесення.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левчук І. О. діяла в межах своїх повноважень та відповідно до вимог ЗУ « Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скаргиОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Левчук Ірини Олегівни - відмовити. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук