ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2146/18 Номер провадження 22-ц/814/1070/20Головуючий у 1-й інстанції Дядечко І. І. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Дядечка І.І. в залі суду у м. Кременчуці, у справі № 537/2146/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Крюківський відділ державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

22 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 16242,77 грн.

21 серпня 2018 року позивач уточнила позовні вимоги, подавши заяву про зменшення позовних вимог та просила стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 14797,22 грн.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Крюківський відділ державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року скасовано ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року, а цивільну справу направлено до місцевого суду для продовження розгляду.

08 жовтня 2019 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про проведення подальшого розгляду справи без її участі та участі її представника, в якій зазначено про підтримку позовних вимог у повному обсязі та висловлено прохання щодо задоволення позовних вимог, врахувавши усі докази, подані стороною позивача, а також аргументи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Крюківський відділ державної виконавчої служби м. Кременчук Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачана підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвалу оскаржила позивач ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність повторної неявки та підстав для залишення позову без розгляду, оскільки в судових засіданнях брав участь її представник, до суду надавались її письмові пояснення, а також клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника на підставі поданих нею належних і допустимих доказів. Однак судом проігноровані її заяви про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника. Окрім того зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання нею повідомлень суду про дату, час і місце розгляду справи.

Вважає, що суд першої інстанції навмисно затягує процесуальні строки розгляду справи з 2018 року та не розглядає спір по суті, хоча в судових засіданнях було допитано відповідача, задоволено клопотання про витребування доказів, було досліджено докази по справі та пояснення представника позивача і письмові пояснення позивача.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивач в апеляційній скарзі заявила клопотання про розгляду справи без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Полтавського апеляційного суду. Підстави відкладення апеляційного розгляду відсутні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав визначених п. 4 ч.1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач навмисно не отримує судові повістки про виклик, а судові повістки повідомлення отримує вибірково, що свідчить про зловживання нею процесуальними правами та її неявку в судове засідання без поважних причин. Окрім того суд зазначив, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи, оскільки для повного та всебічного встановлення обставин справи необхідно, щоб позивач надала пояснення у судовому засіданні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В мотивувальній частині ухвали, суд першої інстанції надає аналіз отримання позивачем судової кореспонденції за період до постановлення першої ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року про залишення позову без розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ці обставини досліджувалися апеляційним судом під час перегляду вищевказаної ухвали та їх оцінка викладена в постанові Полтавського апеляційного суду від 31 липня 2019 року, якою ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року про залишення позову без розгляду скасовано, а матеріали справи направлено для продовження розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що після скасування ухвали Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 червня 2019 року та направлення справи для продовження розгляду, судовий розгляд призначався 8 раз 11.09.2019, 25.09.2019, 29.10.2019, 26.11.2019, 13.12.2019, 26.12.2019, 30.01.2020, 24.02.2020.

08 жовтня 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про проведення подальшого розгляду справи без її участі та участі її представника, в якій зазначено про підтримку позовних вимог у повному обсязі та висловлено прохання щодо задоволення позовних вимог, врахувавши усі докази, подані стороною позивача, а також аргументи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.49 т.2).

Ухвалами Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.10.2019, 13.12.2019, 26.12.2019 явку позивача визнано обов`язковою (а.с.66,98,109 т.2).

У зазначених ухвалах вказано, що явка позивача визнається обов`язковою для більш повного з`ясування обставин, якими обґрунтовуються вимоги й заперечення, а також для з`ясування того, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, судом не конкретизовано, які саме обставини без з`ясування яких неможливо розглянути спір по суті та не встановлення яких перешкодить повно і всебічно розглянути пред`явлені вимоги, слід встановити.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підстави позову позивачем викладені в позовній заяві та наданих додаткових письмових поясненнях із наведенням розрахунків пені за прострочення сплати аліментів. Окрім того, позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, враховуючи часткову сплату відповідачем заборгованості по аліментах, в якій наведено розрахунок зменшених позовних вимог. На підтвердження підстав позову позивачем надано письмові докази.

Підтвердження про отримання позивачем та її представником судової повістки матеріали справи містять лише щодо судового засідання, призначеного на 11.09.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с.8,9 т.2).

Судова кореспонденція про повідомлення щодо призначення судових засідань на інші дати, направлена на адресу позивача, повернута до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів отримання позивачем копій ухвал, якими її явку в судові засідання визнано обов`язковою.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Вказана стаття визначає самостійні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, а саме повторна неявка позивача в судове засідання без поважних причин та неявка позивача в судове засідання без повідомлення причин такої неявки. При цьому, залишення позовної заяви без розгляду з цих підстав можливе лише за умови, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, а також за умов невчинення ним дій щодо подання заяви про розгляд справи у його відсутності.

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

При цьому повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Колегією суддів встановлено, що судові повістки на ім`я ОСОБА_1 на призначені судові засідання 25.09.2019, 29.10.2019, 26.11.2019, 13.12.2019, 26.12.2019, 30.01.2020, 24.02.2020 повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином матеріали справи не містять доказів вручення повістки позивачу або її представнику (належне повідомлення) на два і більше судових засідань, що передували даті постановлення оскаржуваної ухвали.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що коли від сторони позивача подана до суду заява про розгляд справи за його відсутності, у суду немає підстав залишити позовну заяву без розгляду через неявку позивача чи його представника в судове засідання. Зазначене кореспондується з чинними нормами цивільного процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила , що стороною позивача подавалась заява про подальший розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника, однак вказана заява проігнорована судом першої інстанції, що фактично свідчить про незабезпечення позивачу права на справедливий, неупереджений розгляд справи у розумні строки.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).

Принцип правової визначеності означає, насамперед, вимогу чіткості підстав, цілей і змісту нормативних приписів, особливо тих із них, що адресовані безпосередньо громадянам, які повинні мати можливість передбачати правові наслідки своєї поведінки.

Для безперешкодної реалізації прав людини та громадянина кожен повинен бути впевнений в тому, що гарантовані йому права є непорушними та підлягають належному захисту. Коли особа переконана у досягненні запланованого результату, має легітимні (законні) очікування, діючи згідно з нормами права, їй має бути гарантований захист цих очікувань.

Правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Окрім того, Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року).

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що визнаючи явку позивача обов`язковою, місцевий суд в ухвалах від 29.10.2019, 13.12.2019, 26.12.2019 (а.с.66,98,109 т.2) жодним чином не обґрунтовує підстави такого висновку, тобто, для з`ясування яких саме обставин викликається позивач, враховуючи те, що предметом спору є стягнення пені за прострочення сплати аліментів та позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано відповідні докази, письмові пояснення та розрахунки, а також зменшено позовні вимоги у зв`язку з частковою сплатою відповідачем аліментів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено принцип правової визначеності в такому його елементі, як обґрунтоване очікування позивачем розгляду справи у розумні строки за її відсутності та відсутності її представника за наявними у справі доказами, про що нею було подано письмову заяву (а.с.49 т.2).

Посилання місцевого суду на рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03.04.2008) як на обґрунтування прийнятого рішення про залишення позову без розгляду колегія суддів вважає помилковим, оскільки Європейський суд у даній справі досліджував обставини обґрунтованості поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, яке набрало законної сили та тривалий час перебувало на стадії примусового виконання.

Таким чином, висновки Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03.04.2008) не можуть бути застосовані до обставин даної справи, оскільки носять відмінний характер.

Приймаючи рішення про залишення позовної заяви без розгляду, судом першої інстанції не мотивовано та не вказано про існування перешкод для вирішення спору по суті за наявними у матеріалах справи доказами внаслідок неявки позивача, що в свою чергу могло б вказувати на неможливість розгляду справи у відсутності позивача та давати підстави для залишення позову без розгляду.

Зазначення судом в ухвалі про те, що неявка позивача перешкоджає розгляду справи, оскільки для повного та всебічного встановлення обставин справи необхідно її допитати, не свідчить про наведення судом мотивів існування реальних перешкод для вирішення спору у відсутності позивача з огляду на предмет і підстави заявленого позову та надані учасниками справи докази, наявні в матеріалах справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у місцевого суду були відсутні підстави для залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивачем 08 жовтня 2019 року подано заяву про подальший розгляд справи без її участі та участі її представника, в якій зазначено про підтримку позовних вимог у повному обсязі та висловлено прохання щодо задоволення позовних вимог, врахувавши усі докази, подані стороною позивача, а також аргументи, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367; п. 6 ч. 1 ст. 374; п. 4 ч. 1 ст. 379; ст. ст. 381; 382; 383; 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 лютого 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий: С.А. Гальонкін

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль