Справа № 297/2705/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , її представника за ордером - адвоката Мензак Ю.Ю., відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 , його представника за ордером - адвоката Лемак Е.М., представника третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача за зустрічним позовом органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації - за довіреністю Німець А.П., розглянувши у судовому засіданні об`єднану цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Дийдянської сільської ради, як орган опіки і піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, а саме неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею ОСОБА_1 .

Позов мотивований тим, що 15 вересня 2012 року у виконавчому комітеті Свободянської сільської ради між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 був укладений шлюб, за актовим записом № 12 від 15.09.2012 року. Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею, позивачкою, та перебуває на повному її утриманні і вихованні. Як зазначила позивачка ОСОБА_1 , спільне життя з відповідачем у них не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у зв`язку з чим між ними почали виникати сварки, та з березня 2019 року подружні відносини між ними припинилися. У зв`язку з наведеним, позивачка просить розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини разом з нею.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 20.01.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.02.2020 року.

11.02.2020 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній вимогу щодо розірвання шлюбу визнає, оскільки дійсно вони з позивачкою проживають окремо та шлюбних відносин не підтримують. При цьому, заперечує вимогу щодо визначення місця проживання дитини з позивачкою, оскільки остання в березні 2019 року залишила сина ОСОБА_3 на його виховання та повернулась за ним у травні 2019 року, чим спричинила дитині великий стрес. Крім цього, зазначив, що позивачка немає достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання сина, мешкає у будинку, який не облаштований у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини та навчання. Також, відповідач вказує на те, що зі слів сина матір не приділяє йому достатньо уваги, в їх сім`ї мешкає ОСОБА_4 , який зловживає спиртними напоями та кричить на дитину. Відповідач також зазначив, що позивачка неналежно займається вихованням сина, оскільки зловживає алкогольними напоями, що призвело до її суїцидальної спроби самогубства в кінці 2019 року, часто залишає дитину в нічний час на хвору бабусю (а.с. 21-23).

Крім цього, 11.02.2020 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 , в якому наводились аналогічні мотиви, які вказані у відзиві на первісний позов (а.с. 28-39).

Ухвалою Берегівського районного суду від 18.02.2020 року зустрічний позов до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_2 було об`єднано в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Дийдянської сільської ради, як орган опіки і піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини (а.с. 42-43).

25 лютого 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив первісної позивачки ОСОБА_1 , в якій остання заперечила факт залишення сина на відповідача за первісним позовом, оскільки у березні 2019 року після чергової сварки з ОСОБА_2 переїхала із сином жити до будинку своїх батьків. Також ОСОБА_1 зазначила, що їх син відвідує дитячий садочок в с. Дийда, де у нього склалися добрі відносини з іншими дітьми. Крім того, вона, позивачка за первісним позовом має достатній дохід для утримання сина і приділяє йому належної уваги. Крім цього, посилання відповідача за первісним позовом щодо проживання в їх будинку ОСОБА_4 , який зловживає спиртними напоями та кричить на дитину, не відповідає дійсності, оскільки її брат ОСОБА_4 живе в Німеччині та дуже рідко приїжджає до них в Україну. Стосовно твердження ОСОБА_2 відносно суїцидальної спроби самогубства в кінці 2019 року нею, ОСОБА_1 , остання зазначила, що це є неправдою. Так, після останньої сварки із відповідачем вона приймала заспокійливі засоби, та прийняла більшу дозу ніж було потрібно, і тому вона потрапила у лікарню (а.с. 47-50).

Крім того, 25 лютого 2020 року до Берегівського районного суду надійшов відзив на зустрічний позов первісної позивачки ОСОБА_1 , в якому викладено аналогічні підстави, які зазначені у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_2 (а.с. 51-55).

Також, 25.02.2020 року від первісної позивачки ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява про зміну підстав позову, згідно якої вони з відповідачем мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними часто виникали сварки, які призвели до того, що вона у березні 2019 року переїхала жити із сином до будинку своїх батьків. ОСОБА_2 не завжди приділяв достатньо часу їх сину, та у випадку якщо залишити його проживати із ним, останній не буде навіть знати, що з ним робити та як його виховувати. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що достатньо забезпечена матеріально та може достойно виховувати сина та забезпечувати його життєві потреби. По місцю роботи вона, ОСОБА_1 , характеризується позитивно, скарг та нарікань на її роботу немає, вона є спокійною, врівноваженою, психічно адекватною особою, тому просить суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею (а.с. 56-66).

06 березня 2020 року до Берегівського районного суду надійшла заява представника позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 за ордером - адвоката Мензак Ю.Ю. про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копію заключення фахівця по даним психодіагностичного дослідження від 27.02.2020 року, копію відповіді на адвокатський запит з КНП «Берегівська центральна районна лікарня імені Бертолона Ліннера БРР» від 02.03.2020 року, підтвердження надіслання доказів (а.с. 70-75).

16 березня 2020 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 до Берегівського районного суду було подано заперечення щодо відповіді на відзив. Так, ОСОБА_2 зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що він не в змозі забезпечити сім`ю та не дбає про них, при цьому зловживає спиртними напоями спростовується характеристикою від 24.01.2020 року та довідкою від 31.01.2020 року, виданої директором Горонглабського НВК «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІ ступенів». Крім цього, ОСОБА_2 зазначає, що у зв`язку з великими потребами в коштах ОСОБА_1 , йому довелося звільнитися з роботи у Берегівській РДА та поїхати на заробітки за кордон. Після роботи за кордоном він купив позивачці за первісним позовом автомобіль марки «Skoda Octavia Tour» та постійно надавав кошти їй для задоволення її та сина потреб. Також, ОСОБА_2 вказує на те, що ОСОБА_1 має розлад адаптації із порушенням емоцій та поведінки, що підтверджується листом з Берегівської ЦРЛ від 02.03.2020 року (а.с. 76-82).

Так, ухвалою суду від 17.03.2020 року закрито підготовче засідання та призначено вказану об`єднану цивільну справу за правилами загального позовного провадження до розгляду по суті на 10:30 годин 15 квітня 2020 року.

Крім того, зобов`язано орган опіки і піклування Берегівської районної державної адміністрації, згідно до вимог ст. 19 СК України подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 86-89).

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні змінений первісний позов підтримала в повному обсязі, а зустрічний позов заперечила та пояснила, що дає відповідачу спілкуватися з дитиною та в подальшому не буде перешкоджати у їх зустрічах та участі батька у вихованні дитини. Крім цього, позивачка за первісним позовом зазначила, що вона належно забезпечує дитину, а з відповідачем постійно виникають сварки, тому шлюб між ними слід розірвати. Посилання відповідача на те, що її батько зловживає спиртними напоями та один раз ударив дитину не підтверджені, та навпаки між ними нормальні відносини. З приводу того, що вона, позивачка за первісним позовом, працює на двох роботах і немає часу на дитину нічим не обґрунтовано, крім того на вихідних вона весь свій час проводить разом із сином.

Представник позивачки за первісним позовом - адвокат Мензак Ю.Ю. в судовому засіданні підтримав змінений первісний позов, з підстав зазначених у ньому та заперечив зустрічний позов. Крім того, пояснив, що позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовуються висновком органу опіки та піклування, а також заключенням психолога, який визначив, що дитині краще проживати з матір`ю.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов визнав частково, а саме не заперечив щодо задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу та підтримав свій зустрічний позов. При цьому, пояснив, що син має проживати з ним, оскільки теперішнє місце проживання дитини з батьками позивачки є неналежним, житло немає відповідної квадратури, батько позивачки зловживає спиртними напоями, а позивачка працює на двох роботах, а тому не може приділяти достатньо уваги дитині.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Лемак Е.М. в судовому засіданні підтримав пояснення ОСОБА_2 , зазначив, що дитина має проживати з батьком у звичному середовищі в с. Данилівка, оскільки довідкою з дитсадка підтверджується, що коли дитина проживала в с. Батрадь її забирали переважно він, батько та його мати.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Берегівської РДА в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування підтримав, пояснив, що обидва батьки позитивно характеризуються, мають добрі умови для проживання дитини, однак з урахуванням п. 6 Декларації про права дитини, неповнолітнього ОСОБА_3 слід залишити проживати з мамою.

Так, в судовому засіданні за клопотанням представника первісної позивачки було виключено із порядку дослідження допит свідків, обмежившись дослідженням письмових доказів та поясненнями учасників процесу.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, відповідача та його представника, їх позиції відносно первісного та зустрічного позовів, думку представника третьої особи та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 15 вересня 2012 року, про що у виконавчому комітеті Свободянської сільської ради Берегівського району, зроблений актовий запис за № 12 (а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини.

За таких обставин первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині розірвання шлюбу слід задовольнити.

Судом також встановлено, що сторони мають спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Крім того, позивачкою за первісним позовом заявлено вимогу щодо визначення місця проживання сина ОСОБА_3 разом з нею.

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Згідно довідки про склад сім`ї від 18.12.2019 року, виданої виконавчим комітетом Дийдянської сільської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації від 05.06.2020 року встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 15.09.2012 уклали шлюб, в якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 . Наразі батьки проживають окремо. Дитина перебуває на вихованні та утриманні матері - ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 -побутові та матеріальні умови для виховання, психічного та фізичного розвитку дитини за місцем проживання батька та матері добрі. Обоє мають постійне місце роботи та заробіток. ОСОБА_2 з 10 лютого 2020 року працевлаштований у ТзОВ «Берегівське хлібоприймальне підприємство» на посаду «водій автотранспортних засобів» з посадовим окладом згідно штатного розкладу. ОСОБА_1 з березня 2018 року працює в Берегівському районному територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) на посаді соціального фахівця. За місцем роботи характеризується позитивно. До роботи ставиться відповідально. Фахівцями Берегівського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) проведено оцінку потреб сім`ї ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою встановлення спроможності ними виконувати батьківські обов`язки щодо малолітньої дитини. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, що сім`я наразі перебуває у складних життєвих обставинах через розлучення. Стан задоволення потреб дитини задовільний. Дитина відвідує дитячий садочок в селі Дийда, Берегівського району. Ознаки психологічної травми в неї відсутні.

У даному випадку як такі виняткові обставини, які б мали місце та підставу для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 не з матір`ю, а з батьком, відсутні. ОСОБА_1 здатна забезпечувати потреби своєї дитини та спроможна виконувати батьківські обов`язки.

Виходячи з вищенаведеного, врахував рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28 травня 2020 року (протокол №5), орган опіки та піклування - Берегівська райдержадміністрація, вважає, що малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має проживати з матір`ю ОСОБА_1 , оскільки остання може забезпечити найкращим чином інтереси своєї дитини, надати їй належні умови виховання та розвитку. При цьому, ОСОБА_2 зберігає практично всі свої права щодо сина (а.с.124-125).

Згідно актів обстеження умов проживання від 27.02.2020 року та 03.03.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 встановлено, що сторони мають задовільні умови проживання, при цьому неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , та враховуючи фактичне місце проживання дитини рекомендовано не змінювати місце проживання останнього (а.с. 129, 130).

Висновками оцінки потреб сім`ї від 27.02.2020 року також встановлено, що сторони мають усі необхідні умови для проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 127-128, 131-134).

Згідно заключення по даним психодіагностичного обстеження практичного-психолога КУ «Міський інклюзивно-ресурсний центр» від 27.02.2020 року встановлено, що у зв`язку з особливостями вікового періоду, в якому знаходиться дитина та враховуючи фактичне місце проживання дитини (з мамою) рекомендовано не змінювати місце проживання, психологічне здоров`я дитини відповідає нормі, у дитини є потреба в тісному психоемоційному зв`язку з матір`ю (а.с. 71-73).

Згідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до частин 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд вважає, що при вирішенні такого спору першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом встановлено, що первісна позивачка - мати дитини створила гарні умови для проживання, виховання і розвитку малолітнього ОСОБА_3 , дитина матеріально забезпечена, доглянута. Належними доказами, що під час проживання з мамою з березня 2019 року, первісна позивачка чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином не надано.

Враховуючи вищенаведене, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 та, наданий органом опіки та піклування висновок щодо визначення місця проживання дитини, суд приходить до висновку, що і в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , первісний позов також слід задовольнити.

У зв`язку з цим в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 112, 141, 160, 161 СК України, принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385

рішив:

Змінений первісний позов ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору виконавчий комітет Дийдянської сільської ради, як орган опіки і піклування, який знаходиться за адресою с. Дийда, вул. Спортивна, 1, Берегівського району, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 15 вересня 2012 року, про що у виконавчому комітеті Свободянської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, зроблений актовий запис за № 12, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Встановити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із матір`ю ОСОБА_1 за її місцем проживання.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Берегівської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до суду апеляційної інстанції через Берегівський районний суд.

СуддяГал Л. Л.