Гребінківський районний суд Полтавської області
_____________________________________________________________________________
Справа №: 528/216/20
Провадження № 4-с/528/1/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузуб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Гребінківського районного суду Полтавської області

цивільну справу № 528/216/20

за скаргою ОСОБА_1 ,

на дії старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Нагорняка С.В.,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

сторони не з`яивлись,

УСТАНОВИВ:

скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що старшим державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по аліментам всупереч дійсним обставинам, зокрема не враховано сплату боржником аліментів, що підтверджується розпискою ОСОБА_2 від 04.09.2019, заборгованість по аліментам обчислено за період спільного проживання зі стягувачкою, а також без врахування реального заробітку за місцем роботи ОСОБА_1 . Надано суду докази на підтвердження обставин, на які останній посилається у своїй скарзі. просив всизанти дії державного виконавця неправомірними та скасувати розрахунок від 26.02.2019.

Ухвалою від 13.03.2020 скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

31.03.2020 ОСОБА_2 подала заперечення на скаргу, зокрема щодо спільного проживання зі скаржником, сплати ним боргового зобов`язання по аліментам, вказала, що ОСОБА_1 сплатив їй борг, який жодним чином не пов`язувався з аліментними правовідносинами, зазначила про те, що саме бухгалтерія за місцем роботи боржника повинна була стягувати кошти з останнього на утримання двох дітей, а також повідомила про введення ОСОБА_1 державного виконавця в оману шляхом подання невідомих чеків. Вважає, що ОСОБА_1 навмисно подав скаргу, аби уникнути обов`язку сплати аліментів. На підтвердження реалізації боржником будинку, в результаті чого їй був сплачений борг, просила витребувати відповідні докази та відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою суду від 01.04.2020 клопотання ОСОБА_2 задоволено, витребувано від приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Лук`янової Т.І. завірену копію договору купівлі-продажу від 04.09.2019, будинковолодіння АДРЕСА_1 .

01.04.2020 суду надано відзив від Черкаського районного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), в якому представник за довіреністю Нагорнюк С. В. просив відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, вказується про дотримання державним виконавцем положень чинного законодавства, в т.ч. при обчисленні розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 60382974 від 26.02.2019. Додано відповідні копії матеріалів ВП № 60382974.

На підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд проводить розгляд справи без участі державного виконавця та боржника, які про час та місце призначених судових засідань повідомлявся належним чином. Учасники процесу у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, їх неявка відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Ч.ч. 1 та 2 ст. 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно з ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши зібрані у матеріалах справи доказам, суд прийшов до таких висновків.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На підставі ч. 1ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (ч. 3 ст. 71 Закону).

Частиною 3 ст. 195 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів не працює на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості.

Згідно з п.7.13. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженоїНаказом Міністерства Юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 державний виконавець у разі надходження виконавчого документа про стягнення аліментів у день відкриття виконавчого провадження повинен підрахувати розмір заборгованості зі сплати аліментів та разом з постановою про відкриття виконавчого провадження повідомити про нього стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості.

Відповідно до п. 7.13.1 Інструкції, якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості. Після отримання достовірної інформації про джерела доходів боржника та їх розмір державний виконавець здійснює перерахунок заборгованості та повідомляє про нього стягувача і боржника.

Згідно із п. 4 Інструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Судом встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 25.11.2016 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму визначеного для кожної дитини відповідного віку починаючи з дня подачі заяви до суду 02.11.2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Виконавчий лист № 528/949/16-ц видано 28.11.2016.

24.10.2019 старшим державним виконавцем Черкаського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській областці Нагорнюком С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 528/949/16-ц від 28.11.2016, ВП № 60382974 /а.с. 9/.

26.02.2020 зроблено розрахунок заборгованості по аліментам за період з лютого 2017 року по січень 2020 року, відповідно до якого у боржника ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 129 198, 17 грн /а.с. 11, 56/.

04.09.2019 стягувачка ОСОБА_2 написала розписку про отримання від ОСОБА_1 одну тисячу доларів боргу /а.с. 14/.

Відповідно до довідки ТОВ «Проект» ОСОБА_1 дійсно працює у вказаному товаристві на посаді збиральника виробів з деровини з 09.10.2018 і його заробітна плата становила в жовтня 2018 року 2 625,00 грн, у листопаді грудні 2018 року по 3 850,00 грн щомісячно, у січні березні 2019 року по 4 200,00 грн щомісячно, у травні червні 2019 року по 4 220 грн щомісячно, у липні вересня 2019 року по 4 240,00 грн щомісячно, у жовтні- грудні 2019 року 4 260,00 грн щомісячно, у січні лютому 2020 року по 4 800,00 грн щомісячно, що сукупно за вказаний період складає 70 685,00 грн /а.с. 18/.

Копією договору купівлі-продажу житлового будинку підтверджується реалізація будинку (а.с.111).

Законом унормовано порядок стягнення аліментів на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи підприємця, зокрема у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця (ч. 6 ст. 71 Закону).

За приписами ч. 3 ст. 70 Закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Як вбачається із досліджених судом доказів, за період з жовтня 2019 року по лютий 2020 року розмір аліментів у цьому виконавчому провадженні обчислювався із розміру не фактично нарахованої заробітної плати за місцем роботи боржника, а із розміру середньої заробітної плати для даної місцевості. Таким чином, сума аліментів, яка підлягає стягненню відповідно до розрахунку перевищує 70 відсотків його заробітної плати.

Суд критично оцінює доводи скаржника, що розпискою стягувачки ОСОБА_2 від 04.09.2019 підтверджується виплата аліментів. Вказаною розпискою підтверджується отримання останньою боргу, проте стосовно якого боргового зобов`язання в цій розписці взагалі не йдеться. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження сплати боргу в розрізі аліментних правовідносин суду не надано.

Суд не погоджується з аргументами ОСОБА_1 стосовно безпідставності нарахування аліментів за період спільного проживання, який не доведений ним належними та допустимими доказами, додані до матеріалів скарги копії письмових пояснень не мають жодного доказового значення без дотримання процесуального порядку надання показань свідками безпосередньо у суді.

Суд звертає увагу, що рішення суду про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню і виконання такого рішення жодним чином не залежить від фактичного спільного проживання батьків. Рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для виконання на всій території України.

Крім цього, надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє йог від обов`язку утримувати дитину.

Також суд відхиляє доводи представника органу ДВС щодо вирішення питання про розмір аліментів лише в порядку позовного провадження з огляду на низку відповідних правових позицій з даного питання, викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц (провадження № 14-496цс19) викладена правова позиція, що оскільки скаржник звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, така скарга має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 465/926/06 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованостізі сплати аліментів може розглядатись в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Вказаний висновок також відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 708/326/18, а також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 523/8603/16-ц (провадження№ 61-30753св18).

Крім цього, законодавча вимога ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» про зобов`язання державного виконавця обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця жодним чином не унеможливлює оспорення в порядку судового контролю дій державного виконавця сторонами виконавчого провадження, які не погоджуються із відповідним розрахунком за спірний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин вимоги скаржника ОСОБА_1 щодо оскарження дій старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюк С.В. з обчислення розрахунку заборгованості боржника по аліментам у ВП № 60382974 підлягають частковому задоволенню, оскільки здійснення старшим державним виконавцем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року було проведено без врахування фактичного розміру його заробітної плати за місцем роботи, тобто всупереч вимог Сімейного кодексу України та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Правомірність обчислення заборгованості по аліментам за період з лютого 2017 року по вересень 2018 року включно не підтверджена жодним належним та допустим доказом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 4, 10, 12, 48, 76, 81, ч.1 223, 258, 259, 260, 263, 268, 447, 450-451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюк С.В. із обчислення розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 60382974 від 26.02.2019 за період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року - неправомірними.

Зобов`язати старшого державного виконавця Черкаського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Нагорнюк С.В. усунути порушення шляхом обчислення розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 60382974 від 26.02.2019 за період з жовтня 2018 року по лютий 2020 року із дотриманням вимог Сімейного кодексу України та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов`язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Гребінка, вул. Я. Мудрого, 4, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud1605.

Складення повного тексту 11.06.2020.

Суддя В. Шевченко