ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5814/20 Справа № 183/7882/19 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що 12 грудня 2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, на підставі якої банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8 928 грн.57 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % річних,на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31 грудня 2017 року згідно з п. 1.1.3 генеральної угоди.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 12 грудня 2014 року у розмірі 19 909 грн.51 коп., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 885 грн.60 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 764 грн.85 коп., заборгованості за комісією - 0 грн., заборгованості за пенею 7 259 грн.06 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року в задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач за час розгляду справи в суді заперечень проти позову банку не подавав, розмір заборгованості не оспорював; відповідач зобов`язався сплатити вже існуючу заборгованість перед банком на умовах згідно генеральної угоди;враховуючи наявність між сторонами договірних кредитних правовідносин та передбачений розмір відсотків за користування позикою, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ ПриватБанк на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 жовтня 2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до преамбули генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 12 грудня 2014 року з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором від 15 травня 2013 року, сторони реструктурували заборгованість за первісним договором від 15 травня 2013 року, заборгованість за якою з дати підписання Генеральної угоди склала 9 810 грн.57 коп. (п. 1.1.2 генеральної угоди), дата погашення заборгованості 31 грудня 2017 року (п. 1.1.3 генеральної угоди).

Згідно п.2.1 генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 8 928 грн.57 коп. на строк 36 місяців, з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 8 928 грн.57 коп., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, виплаті процентів в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту зазначені в заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: з 01 по 25 число кожного місяця, в розмірі 323 грн.93 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів укладання між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримання відповідно кредитних коштів, оскільки в анкеті-заяві від 14 жовтня 2011 року графи щодо надання кредитного ліміту належним чином не заповнені. Не надано належних та достовірних доказів отримання відповідачем суми кредитного ліміту як за первісним договором від 14 жовтня 2011 року, кредитного договору від 15 травня 2013 року так і за генеральною угодою у розмірі, зазначеному в позовній заяві.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ ПриватБанк надано копію анкети-заяви ОСОБА_3 від 14 жовтня 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, сімейний стан, освіту, адресу проживання, номери засобів зв`язку, інформація про місце роботи тощо (а.с.7).

Разом з цим, надана анкета-заява не містить будь-яких відміток про обрання позичальником конкретної послуги, відсутня будь-яка інформація щодо визначення розміру кредитного ліміту.

Втім, позивачем надано копію генеральної угоди, укладеної 12 грудня 2014 року між ПАТ КБ ПриватБанк (перейменовано на АТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_3 про реструктуризацію заборгованості.

Колегія суддів виходить з того, що генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, обов`язок виконання якого передбачений статтями 526,1049 ЦК України.

Матеріали справи не містять копії кредитного договору №SAMDN2940 від 15 травня 2013 року, з метою створення сприятливих умов за яким укладено генеральну угоду від 12 грудня 2014 року, втім його відсутність не впливає на можливість банку захистити порушені права невиконанням ОСОБА_1 умов генеральної угоди, яка є самостійним зобов`язанням, хоч і похідним від кредитного договору №SAMDN2940 від 15 травня 2013 року.

Пунктом 1.1.2 генеральної угоди від 12 грудня 2014 року заборгованість по договору з дати підписання генеральної угоди складає 9 810 грн.57 коп.

Згідно п. 1.1.3 зазначеної вище генеральної угоди від 12 грудня 2014 року, дата остаточного погашення заборгованості за договором 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п. 2.1 генеральної угоди від 12 грудня 2014 року банк надає позичальнику терміновий кредит в сумі 8 928 грн.57 коп. на строк 36 місяців з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 8 928 грн.57 коп., в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в зазначені в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості проводиться в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 323 грн.93 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат у відповідності до Умов та Правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 грудня 2017 року.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з повернення кредитних коштів відповідно до умов вказаної генеральної угоди, станом на 24 листопада 2019 року заборгованість відповідача становить 19 909 грн.51 коп., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 885 грн.60 коп., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 764 грн.85 коп., заборгованості за комісією - 0 грн., заборгованості за пенею 7 259 грн.06 коп., а також стягнути з відповідача судові витрати.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частинами 1,3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зважаючи на вищенаведені положення законодавства та на те, що сторони погодили усі істотні умови в генеральній угоді від 12 грудня 2014 року з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 12 грудня 2014 року у розмірі 11 085 грн.60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 885 грн.60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3 200 грн. 00 коп. за період з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року.

В частині стягнення заборгованості за відсотками за період з 30 січня 2018 року по 24 листопада 2019 року позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців по 31 грудня 2017 року включно.

Таким чином, у межах строку кредитування по 31 грудня 2017 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 1 по 25 число кожного місяця.

Починаючи з 01 січня 2018 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З огляду на зазначене, позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку дії кредитного договору.

В частині стягнення пені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки генеральна угода не містить відомостей про встановлення відповідальності відповідача у вигляді пені за порушення зобов`язання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Рішення місцевого суду не відповідає встановленим у справі обставинам та вищенаведеним нормам матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги, пропорційно задоволеним вимогам з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк підлягають стягненню судові витрати в розмірі 2 674 грн.03 коп. (1 069 грн.61 коп. за звернення з позовною заявою та 1 604 грн. 42 коп. за звернення з апеляційною скаргою).

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішеня.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () заборгованість за кредитним договором б/н від 12 грудня 2014 року у розмірі 11 085 (одинадцять тисяч вісімдесят п`ять) грн.60 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7 885 (сім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) грн.60 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 3 200 (три тисячі двісті) грн.00 коп. за період з 12 грудня 2014 року по 31 грудня 2017 року.

В задоволенні інших вимог акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк(ЄДРПОУ 14360570) судові витрати у розмірі 2 674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн. 03 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.