КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 466/2224/19 Головуючий у І інстанції Арапіна Н.Є.
Провадження № 22-ц/824/5781/2020 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном,

УСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном.

Свої вимоги мотивував тим, що він є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначене нерухоме майно позивачем придбано з прилюдних торгів, проведених 13 лютого 2019 року ДП «СЕТАМ», що підтверджується Актом приватного виконавця про реалізацію нерухомого майна.

Копію зазначеного Акту було направлено на адресу попереднього власника нерухомого майна - ОСОБА_1 .

Однак, позивач не має можливості потрапити до свого садового будинку і земельної ділянки, так як там зведено паркан і закрита територія, попередній власник спірне майно не звільнив.

З метою мирного врегулювання питання 23 лютого 2019 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час, відповідач і надалі чинить позивачу перешкоди у володінні та користуванні майном. У зв`язку з чим позивач просив усунути перешкоди у володінні та користуванні ним земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018 та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у вільному володінні та користуванні майном, передачі ключів від садового будинку та воріт, а також шляхом звільнення майна від особистих речей відповідача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

22 листопада 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном задоволено повністю. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні належним йому на праві власності майном шляхом:

- звільнення земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- передачі ОСОБА_2 ключів від садового будинку та воріт.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 768 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи рішення по даній справі, суд першої інстанції не врахував обставин, на які відповідач посилався у своєму клопотанні про розгляд справи у загальному позовному провадженні, зокрема того, що відповідач не знайомий із позовними вимогами, оскільки копії позовної заяви не отримував. Про судове засідання, призначене на 22 листопада 2019 року, він дізнався з електронного сайту Дніпровського районного суду м. Києва. Оскільки на той час він перебував у відрядженні, ним було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, однак судом воно задоволено не було.

Таким чином, вважає, що протягом судового розгляду він був позбавлений можливості подавати докази по справі та приймати участь у її розгляді.

Крім того, на думку скаржника, суд був зобов`язаний зупинити провадження по справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, у зв`язку з перебуванням відповідача на службі, про що останній неодноразово повідомляв.

Зазначає, що суд поклав в основу рішення документ, який нібито підтверджує права позивача на земельну ділянку та розташований на ній житловий будинок. Разом з тим, природа походження вказаного документу відповідачу не відома, а оскаржити законність набуття позивачем права власності на спірне майно він позбавлений через об`єктивні причини, які не залежать від його волі чи можливостей.

16.03.2020 року позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу з пропуском визначеного судом строку, зазначивши у відповідному клопотанні причини такого пропуску, які колегією суддів визнано поважними.

У своєму відзиві позивач посилається на надуманість та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення.

Так, позивач зазначає, що посилаючись на порушення норм процесуального права, відповідач жодним чином не заперечував та не спростував обставин, встановлених судом: права власності позивача на земельну ділянку та садовий будинок, факту створення відповідачем перешкод у користуванні зазначеним майном. У скарзі не наведено жодного аргументу щодо неповноти з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеності певних обставин, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права. Наводячи аргументи щодо порушення його прав на подання суду доказів, відповідач не зазначає, що це за докази.

Позивач піддає сумніву твердження ОСОБА_1 про те, що останній дізнався про існування цивільного позову випадково, у зв`язку із перебування за адресою своєї реєстрації по винятковим обставинам, а саме смертю його матері. В той же час, мати відповідача - ОСОБА_4 померла у березні 2019 року , в той час як провадження по даній справі Дніпровським районним судом м. Києва відкрито у травні 2019 року.

Звертає також увагу суду на те, що відповідач являється членом Громадської організації «Українська служба порятунку», його відрядження здійснювались на добровільних громадських засадах і жодним чином не можуть вважатись службовим відрядженням, тому у суду були відсутні підстави для зупинення провадження по справі.

В судове засідання по розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 не з`явився.

Київським апеляційним судом вжито заходів для належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, однак, судова повістка, направлена на ім`я ОСОБА_1 на повідомлену ним в апеляційній скарзі адресу: АДРЕСА_2 , повернулась без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з положенням п. 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення в поштовому відділенні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження чи перебування, повідомленою цією особою.

Враховуючи зазначені вище обставини та керуючись положеннями ч. 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про розгляд справи за відсутності відповідача, який вважається таким, що повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Рищук В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її необґрунтованість. Підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеними обставини, які покладені позивачем в обґрунтування доводів позову.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018 та садового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами(а.с. 6-7, 9, 10-11, 12-13).

23 лютого 2019 року позивачем направлено відповідачу вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 0,0596 га та садовим будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Встановивши наявність перешкод позивачу у користуванні належним йому на праві власності майном, які чиняться відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у володінні та користуванні майном повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності ОСОБА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 земельну ділянку, загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :66:613:0018 та садовий будинком з надвірними будівлями, загальною площею 49,7 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та передати ОСОБА_2 ключі від садового будинку та воріт.

В доводах апеляційної скарги відповідач, як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції, посилається на допущені судом норми процесуального права, зокрема відмову в задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до вимог статті 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи:

1) малозначні справи;

2) що виникають з трудових відносин;

3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

4. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування;

3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу;

5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

5. Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Ця справа не належить до справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 277 ЦПК України).

Вирішуючи питання про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження від 13 травня 2019 року призначив розгляд справи в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва на 06 вересня 2019 року об 11 год. 30 хв.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування, яким чином відповідне процесуальне рішення обмежило процесуальні права позивача на подання відзиву на позовну заяву, надання пояснень по суті спору, долучення до матеріалів справи письмових доказів, враховуючи, що відповідачем неодноразово направлялись до суду заяви про відкладення розгляду справи, клопотання та листи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що копію позовної заяви разом з додатками було направлено на адресу відповідача 06.09.2019 року, однак матеріали повернуто до Дніпровського районного суду м. Києва 19.10.2019 року без вручення адресату з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів апеляційного суду також не погоджується із доводами скарги в частині наявності підстав для зупинення розгляду справи.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Відповідачем до суду не подано документів, підтверджуючих проходження ним служби в Збройних Силах України чи інших військових формуваннях, які переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Щодо членства відповідача у громадській організації «Українська служба порятунку», суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 1.2 Статуту ГО «Українська служба порятунку» (відкрите джерело - https :// police 911 . org / statut ), УСП є всеукраїнською громадською організацією, діяльність якої формується на демократичних засадах, спрямованих на подальший розвиток демократичних процесів в Україні, наповнення їх реальним змістом у контексті формування якісно нової культури взаємодії державної влади і суспільства.

Зі статуту також вбачається, що членство та участь у заходах ГО УСП здійснюється на добровільних засадах.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги щодо наявності обов`язкових підстав для зупинення провадження у даній справі не ґрунтуються на вимогах закону та не підтверджені матеріалами справи.

Аналізуючи матеріали, суд апеляційної інстанції не вбачає виключних обставин, які не надали можливості відповідачу реалізувати своє право знайомитись з матеріалами справи, направляти відзиви на позовну заяву, письмові пояснення по суті спору, надавати суду докази.

Апеляційна скарга не містить доводів, які би вказували на неповноту встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального права.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.