Справа № 346/987/20
Провадження № 2/346/948/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого- судді П`ятковського В.І.

секретаря Жмендак І.Д,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Печеніжинської селищної ради об"єднаної територіальної громади Коломийського району, про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі, звернувшись в суд із даним позовом, посилаються на те, що будинковолодіння в АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 , про що їй 25 квітня 1987 року видано свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок за № НОМЕР_1 . Крім неї на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали позивачі та ОСОБА_3 .

Зазначають, що за спільною згодою всіх членів колгоспного двору, його майно було поділено і ОСОБА_5 не претендувала на частку в ньому, оскільки вибула з господарства і в ньому не проживала, а тому на даний час втратила право на витребування частки в майні колгоспного двору.

Таким чином, право власності на майно колгоспного двору набули ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/3 частці кожний.

У 2007 році до вищевказаного житлового будинку було здійснено добудову приміщення паливної, санвузла, коридору, кухні та кімнати, внаслідок чого загальна площа будинку становить 108,3 кв.м., житлова 59,5 кв.м. Однак, добудова не була проведена на підставі дозвільної документації, а тому вважається самочинною.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, залишивши заповіт, посвідчений 11 березня 2009 року секретарем Печеніжинської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 10, яким усе своє майно заповіла своєму синові, ОСОБА_1 .

Вказує, що прийняв спадщину після смерті матері, однак нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті ОСОБА_4 та до будинку здійснено самочинну добудову.

Просять суд визнати за ними право власності на будинковолодіння.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання також не з"явились та в свою чергу подали суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пункт 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 , про що їй 25 квітня 1987 року видано свідоцтво про право власності на жилий будинок на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради від 26 березня 1987 року за № 28 (а.с.9).

Станом на 15 квітня 1991 року у даному житловому будинку проживали та були зареєстровані : ОСОБА_4 - голова колгоспного двору, ОСОБА_1 - син, ОСОБА_3 - невістка та ОСОБА_6 - онука, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради ОТГ № 1721 від 20 серпня 2019 року (а.с.13).

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

За спільною згодою всіх членів вказаного колгоспного двору, це майно було поділено між ними і ОСОБА_3 не претендувала на її частку у вказаному нерухомому майні, оскільки вибула із господарства і в ньому не проживає.

Таким чином, право власності на вказане майно колишнього колгоспного двору набули ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних частках по 1/3 кожному. Однак члени колгоспного двору не виділили належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору у встановленому законом порядку.

Крім того, судом встановлено, що у 2007 році ОСОБА_7 разом із позивачами здійснила добудову до житлового будинку без виготовлення дозвільної документації, внаслідок чого площа будинку змінилась та на даний час загальна площа становить 108, 3 кв.м, житлова 59, 5 кв.м. Наведене стверджується технічним паспортом на житловий будинк, виданим 20 листопала 2014 року Коломийським МБТІ (а.с.14-16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, про що 25 квітня 2014 року складено відповідний актовий запис № 30 (а.с.7).

Померла залишила заповіт, посвідчений 11 березня 2009 року секретарем Печеніжинської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 10, яким усе своє майно заповіла позивачу, ОСОБА_1 (а.с.48).

З метою оформлення спадщини позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, однак оформити спадкові права не взмозі у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано за головою колгоспного двору, а крім неї були інші члени двору, частки яких не виділені до дня смерті ОСОБА_4 та до будинку здійснено самочинну добудову (а.с.8).

Згідно даних технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок в АДРЕСА_1 , від 20 листопада 2014 року загальна площа його складає 108, 3 кв.м., житлова - 59, 5 кв.м.

Згідно звіту про оцінку майна від 22 жовтня 2019 року, ринкова вартість будинковолодіння становить 214 266, 00 грн.

Висновком звіту про проведення технічного обстеження щодо стану будівельних конструкцій та інженерних мереж, виконаного ТзОВ "ЕКА-Захід" встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації будинковолодіння про яке іде мова (а.с. 39-46).

У відповідності до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У відповідності до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як вбачається із дослідженого, спірна самочинна добудова здійснена на земельній ділянці, яка виділена для цих цілей та належить ОСОБА_4 , що підтверджується випискою із поземельно-кадастрової книги від 03 березня 2020 року за № 453 (а.с.47).

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Виходячи з того, що позивач ОСОБА_8 є спадкоємцем за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, позивачу ОСОБА_9 належить частка в майні колгоспного двору, яка не виділена до дня смерті голови цього двору, а також те, що було здійснено самочинне будівництво спірного майна і відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачами, які у свою чергу, не в змозі оформити своїх прав через проведену без дозвільної документації добудову, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_10 право власносіт на 2/3 частки будинковолодіння та за ОСОБА_11 право власності на 1/3 частку будинковолодіння, шляхом задоволення позову.

На підставі наведеного та ст.ст. 15, 16, 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 200 ч. 3, 247 ч. 2, 263, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання якого : АДРЕСА_1 - право власності на 2/3 частини житлового будинку, позначеного в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 108, 3 кв.м. житловою - 59, 5 кв.м. та господарських будівель і споруд : прибудову позначену літерою А1, літню кухню позначену літерою В, навіс позначений літерою Г, сараї позначені літерами Д, Ж, вбиральню позначену літерою З, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП : НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання якої : АДРЕСА_1 - право власності на 1/3 частину житлового будинку, позначеного в технічному паспорті під літерою А, загальною площею 108, 3 кв.м. житловою - 59, 5 кв.м. та господарських будівель і споруд : прибудову позначену літерою А1, літню кухню позначену літерою В, навіс позначений літерою Г, сараї позначені літерами Д, Ж, вбиральню позначену літерою З, що знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 354 ЦПК України продовжується на строк дії карантину.

Повний текст рішення виготовлено 12 червня 2020 року.

Суддя П`ятковський В. І.