Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 328/591/17

провадження № 61-5457св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі прокуратури Запорізької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у складі судді Петренко Л. В та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В.,

Маловічко С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі прокуратури Запорізької області, ОСОБА_2 , про визнання незаконною та недійсною постанови прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Саврана О. М. від 04 квітня 2014 року та відшкодування моральної шкоди в порядку публічного вибачення прокурорами Токмацької місцевої прокуратури.

В позовній заяві просив задовольнити позовні вимоги, визнати незаконною та недійсною постанову прокурора Токмацької міжрайонної прокуратури Саврана О. М. від 04 квітня 2014 року, відшкодувати йому моральну шкоду, зобов`язавши відповідачів вибачитися перед ним на зборах прокурорів Токмацької місцевої прокуратури за незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, відмову у відшкодуванні шкоди, зокрема по поверненню друкарських машинок, вилучених у нього, припиняти незаконні систематичні рішення прокурорів Токмацької місцевої прокуратури по питаннях незаконної відмови відшкодування шкоди, зокрема по поверненню йому матеріальної шкоди - вартості друкарської машинки найменуванням

П 221 модель Чехословакія вартістю 400 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області 22 червня

2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що постанова прокурора, якою ОСОБА_1 відмовлено у відшкодуванні шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, вже скасована, а тому не може бути визнана незаконною та недійсною. Обраний позивачем спосіб відшкодування моральної шкоди не ґрунтується на вимогах

статті 16 ЦК України і положеннях Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду».

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у цій справі залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов`язання відповідачів публічно вибачитися перед ним не спрямований на дійсне припинення порушення його прав. Суд правильно зауважив, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений положеннями статті 16 ЦК України, тобто позовна вимога про принесення вибачень, як спосіб захисту, не є такою, що ґрунтується на законі. Крім того, висновок суду першої інстанції щодо відмови у відшкодуванні шкоди відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким надана правильна оцінка.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Токмацького районного суду Запорізької області

від 22 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області

від 02 листопада 2017 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 338 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України вказану касаційну скаргу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права. При розгляді вказаної справи судами попередніх інстанцій неповно встановлено обставини та досліджено докази, якими вони обґрунтовані.

Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов

Фактичні обставини справи, встановлені судами

05 березня 2002 року слідчим слідчого відділу Токмацького міськрайонного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області Курдюковим В. М. відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа за ознаками злочинів, передбачених статтею 15, частиною четвертою статті 190, частиною першою статті 358, частиною третьою

статті 358 КК України, і у грудні 2002 року йому було пред`явлено обвинувачення за статтею 15, частиною четвертою статті 190,

частиною першою статті 358, частиною третьою статті 358 КК України. Кримінальна справа тривалий час знаходилася в провадженні як суду, так і органів досудового розслідування. Остаточною постановою слідчого

слідчого відділу Токмацького відділення поліції Пологівського відділу поліції Головного управління поліції в Запорізькій області Скляра А. І. від 15 квітня 2016 року об`єднане кримінальне провадження № 0000876 за частиною першою статті 358 КК України та частиною третьою

статті 358 КК України в редакції від 05 квітня 2001 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказана постанова слідчого є чинною.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01 листопада 2013 року (справа № 328/2789/13-ц), зміненим ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2013 року, позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задоволено частково. Відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 156 846 грн моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури.

Судове рішення фактично виконано у грудні 2016 року, виконавчий лист повернутий до суду із відміткою про повне виконання.

За рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 16 липня 2015 року відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 19 200 грн моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Згідно рішенню Чернігівського районного суду Запорізької області

від 24 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Токмацьке Головне управління управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 тимчасово вилучені відповідно до протоколу обшуку від 21 жовтня 2002 року друкарську машинку без найменування у металевому корпусі зеленого кольору та друкарську портативну машинку без найменування з металевим корпусом сірого кольору. У разі відсутності в камері схову Токмацького Головного управління управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області в наявності тимчасово вилучених друкарських машинок, відповідно до протоколу обшуку від 21 жовтня 2002 року: двох друкарських машинок без найменування, одна - у металевому корпусі зеленого кольору, друга - портативна машинка у металевому корпусі сірого кольору, ухвалено стягнути матеріальну шкоду у розмірі 700 грн. А також стягнуто з Токмацького Головного управління управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн.

Згідно власноруч написаної заяви ОСОБА_1 від 29 вересня 2014 року, останній отримав 2 шт. друкарських машинок, вилучених з його власності в ході обшуку 21 жовтня 2002 року. Претензій по поверненню йому друкарських машинок не має. Після чого, зазначені друкарські машинки у

ОСОБА_1 повторно не вилучались, тобто на час вирішення спору повернуті ОСОБА_1 .

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 червня 2016 року, у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Токмацького відділу поліції Головного управління національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, було відшкодовано за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 122 грн 68 коп. - матеріальної шкоди, завданої в результаті незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в задоволенні позову в іншій частині було відмовлено. З цього рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами в тому числі про відшкодування втраченого заробітку у зв`язку з неможливістю займатися юридичною діяльністю, на зайняття якою у нього була ліцензія, а також охоронною та будівельною діяльністю, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності по цій же кримінальній справі, однак у зв`язку із обвинуваченням лише за статтею 15, частиною четвертою

статті 190 та частиною першою статті 358 КК України, за час перебування під слідством на протязі 15 місяців за період з 05 березня 2002 року по травень 2003 року включно. Рішення не оскаржувалося, набрало законної сили.

Постановою від 04 квітня 2014 року виконуючим обов`язки Токмацького міжрайонного прокурора Савран О. М. відмовлено позивачу у відшкодуванні шкоди, передбаченої пунктами 1, 3, 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».

Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 15 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 19 січня

2017 року, позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Токмацької місцевої прокуратури, Токмацького міського відділу Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про захист прав та інтересів виправданого громадянина, скасування постанови Токмацької міжрайонної прокуратури від 04 квітня 2014 року, стягнення матеріальної шкоди задоволено частково. Скасовано постанову виконуючого обов`язки Токмацького міжрайонного прокурора Савран О. М. від 04 квітня 2014 року про розмір відшкодування шкоди в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні шкоди, передбаченої пунктом 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». В задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини третьої статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Тобто, потерпіла особа не звертається з усіма передбаченими вимогами до суду, а обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень

статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Ефективним засобом захисту, є такий спосіб захисту, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Як встановлено судами постанову виконуючого обов'язки Токмацького міжрайонного прокурора Савран О. М. від 04 квітня 2014 року вже скасовано судом, а тому вимоги про визнання постанови незаконною та недійсною обгрунтовано визнані судом такими, що не ґрунтуються на законі.

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом.

Як встановлено судами, ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодована моральна шкода і рішення суду виконане. ОСОБА_1 також повернуто друкарські машинки, про що свідчить розписка про отримання друкарських машинок, складена ОСОБА_1 від 29 вересня 2014 року. Ця обставина встановлена рішенням суду. Апеляційним судом Запорізької області при розгляді справи № 328/4139/13-ц було встановлено, що рішення суду в частині повернення друкарських машинок виконано, про що свідчить розписка про отримання друкарських машинок ОСОБА_1 від 29 вересня 2014 року.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору

статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статті 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України»

від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02))

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, належно обраним способом захисту, з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є такий спосіб захисту, який є ефективним, тобто забезпечує реальний захист прав та інтересів.

На підставі викладеного суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, обгрунтовано зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов`язання відповідачів публічно вибачитися перед ним не спрямований на припинення порушення його прав. Суд дійшов правильного висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений положеннями статті 16 ЦК України, тобто позовна вимога про принесення вибачень, як спосіб захисту, не є такою, що ґрунтується на законі.

За положенням частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов`язані на прохання особи в місячний строк письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.

Якщо відомості про засудження або притягнення громадянина до кримінальної відповідальності, застосування до нього як запобіжного заходу взяття під варту чи накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт були поширені в засобах масової інформації, то на вимогу цього громадянина, а в разі його смерті на вимогу його родичів чи органу дізнання, слідчого, прокурора або суду засоби масової інформації протягом одного місяця роблять повідомлення про рішення, що реабілітує громадянина, відповідно до чинного законодавства України.

Як встановлено судами, ОСОБА_1 не був співробітником прокуратури, інформація про притягнення його до кримінальної відповідальності не була розповсюджена в засобах масової інформації, вимоги про письмове повідомлення трудового колективу, в якому працює позивач, останнім не заявлялися.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 22 червня

2017 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович