КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 754/9450/15-ц

провадження № 22-ц/824/6665/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва»

розглянув у порядку письмового провадження представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року у складі судді Лісової О.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виконання ремонтних робіт та відновлення шумової ізоляції між квартирою №51 та квартирою №58 цього ж будинку у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН) та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку; зобов`язати відповідачів виконати за власний рахунок роботи по відновленню шумоізоляції міжквартирного перекриття у відповідність до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН) та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку; стягнути з відповідачів 5 000 грн моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , зареєстрована у ній та фактично проживає з 1974 року, що підтверджується довідкою №1266 від 15 квітня 2015 року, виданою КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду».

Вказувала, що поверхом вище над квартирою позивача знаходиться квартира №58 , що належить відповідачам, в якій протягом 2007-2008 років здійснено роботи по переплануванню, а саме, при проведенні заміни покриття підлоги знято теплозвукоізоляційну гіпсобетонну плиту, що призвело до зменшення товщини перекриття на 13 см, що підтверджується актом від 24 лютого 2015 року, затвердженим начальником ЖЕК - 302 Пічкою О.А .

Уважає, що вказані ремонтні роботи, проведені відповідачами, сприяли погіршенню шумоізоляції між квартирами №51 та №58 , що порушує право позивача на безпечні та спокійні умови проживання, а також чинить їй перешкоди у користуванні квартирою.

Наголошувала, що внаслідок незаконних дій відповідачів, позивачу спричинена моральна шкода, що оцінена останньою у 5 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 06 березня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано та не надано правової оцінки тій обставині, що згідно акту від 24 лютого 2015 року внаслідок перепланування квартири №58 утворилась різниця висот в приміщенні кімнати та кухні, що складає 0,13 м (висота приміщення згідно проекту - 2,53 м; після перепланування - 2,66 м). На думку апелянта, така різниця утворилась внаслідок зменшення товщини міжповерхового (квартирного) перекриття.

Вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано чи призвели здійснені відповідачами перепланування до порушення прав позивача та чи не порушують вони санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Зазначає, що висновок суду про те, що ремонтні роботи, проведені відповідачами, відповідають нормам, правилам та стандартам, не відповідає дійсності, оскільки не є належним чином підтвердженим будь-якими доказами по справі.

Вважає, що суд першої інстанції повинен був, посилаючись на ч.1 ст. 146 ЦПК України (в редакції, чинній на дату призначення експертизи), визнати те, що виконані роботи з перепланування квартири відповідачів не відповідають проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, в тому числі і в частині забезпечення належної звукоізоляції, оскільки відповідачі ухилялись від надання доступу до їх квартири при проведенні судово-будівельної технічної експертизи від 17 листопада 2016 року №23625/15-42.

Звертає увагу колегії суддів на повторне перешкоджання ОСОБА_2 проведенню додаткової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 вересня 2018 року, шляхом ненадання доступу до своєї квартири.

22 травня 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначають, що при проведенні у 2008 році заміни покриття підлоги, було знято старий лінолеум, товщиною 3 мм, замість нього покладено цементну суміш, залежно від перепаду висоти у кімнаті від 1 до 5 см, покладено вологостійку фанеру, товщиною 10 мм та штучний паркет товщиною 15 мм, у зв`язку з чим, товщина міжповерхового покриття збільшилась як найменше на 3,5 см, що забезпечило належний та надійний звуковий захист.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатньої кількості доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 18.12.1996 року № 4410 (а.с. 92-93, т. 1).

Співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 28.11.1994 року № 8865 (а.с. 64, т 1).

Згідно витягу з Розпорядження №808 від 04.08.2004 року Деснянської РДА в м. Києві надано дозвіл на замовлення в спеціальній проектній організації, з подальшим погодженням у встановленому порядку перепланування квартири АДРЕСА_4 (а.с. 63 т. 1).

Відповідно до вищевказаного розпорядження Проектно-вишукувальним інститутом «Укркурортпроект» розроблено робочий проект квартири АДРЕСА_4 (а.с. 58-72, т. 1).

З Висновку № 64 на проект будівництва від 23.06.2008 року, виданого санепідстанцією Деснянського району м. Києва, убачається, що проект перепланування квартири відповідачів погоджено (а.с. 32-33, т. 1).

Згідно Експертного висновку Відділу з питань наглядово-профілактичної діяльності Деснянського району в м. Києві від 14.07.2008 року порушень вимог пожежної безпеки не виявлено (а.с. 36, т. 1).

Зі змісту Витягу з розпорядження № 935 від 01.08.2008 року Деснянської РДА в м. Києві, наданого ОСОБА_2 , установлено, що надано дозвіл на перепланування квартири згідно з проектом (а.с. 103, т. 1).

Відповідно до Розпорядження Деснянської РДА у м. Києві від 20.10.2008 року №1221 затверджено акт прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_4 після перепланування (а.с. 34-35, т. 1).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.03.2011 року, ОСОБА_7 отримала спадщину після ОСОБА_10 , яка складається з 1/4 частини квартири, що належить відповідачам (а.с. 95, т. 1).

З Акту від 24.02.2015 року, складеного комісією в складі працівників ЖЕД-302 та КП «Дирекція», вбачається, що в квартирі №58 згідно витягу з розпорядження Деснянської РДА у м. Києві від 01.08.2008 № 935 та проектної документації, що розроблена проектно-вишукувальним інститутом «Укркурортпроект», виконані роботи по переплануванню. У зв`язку з тим, що верхній шар підлоги штучний паркет, немає можливості обстежити всі прошарки полу на відповідність проектному рішенню. При обстеженні квартири №51 виявлено тріщину на стелі в кімнаті з розкриттям 0,5 мм, довжиною 0,4 м, що не може бути ознакою аварійного стану міжповерхневого перекриття, а більше відноситься до якості косметичного ремонту в кімнаті (а.с. 57 т. 1).

Як убачається з Висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17.11.2016 року, встановити відповідність кошторисної документації вимогам будівельних норм та нормативно-технічної документації не вбачається за можливе, у зв`язку з її відсутністю в матеріалах справи. Встановити відповідність виконаних робіт проектним рішенням та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва не вбачається за можливе, у зв`язку з тим, що додаткова технічна документація, що була витребувана експертом, надана не була, при проведенні натурного обстеження експерту не надано доступу до приміщень квартири №58 . Станом на момент обстеження встановити період виникнення встановлених пошкоджень та їх причину виникнення не вбачається за можливе (а.с. 117-129, т. 1).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власники майна, мають право вимагати усунення перешкод у праві користування та розпоряджання своїм майном, хоч ці перешкоди не поєднані з позбавленням права володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник кватири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоповерховому житловому будинку та не порушать санітарно - технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За змістом ст. 100 ЖК України власник (наймач), який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов`язаний за свій рахунок привести приміщення в попередній стан.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 надано дозвіл на перепланування квартири згідно з проектом, що підтверджується витягом з розпорядження № 935 від 01.08.2008 року Деснянської РДА в м. Києві.

Згідно Акту прийняття в експлуатацію квартири АДРЕСА_4 після перепланування, комісія встановила, що внаслідок здійсненого перепланування квартиравідповідає житловим, санітарним і технічним вимогам і може в подальшому експлуатуватись (а.с. 35 т. 1).

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 17.11.2016 року зазначено, що розроблена проектна документація на перепланування квартири АДРЕСА_4 відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації будинку, які були чинні станом на момент розроблення проекту.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів уважає, що погодження робочого проекту квартири АДРЕСА_4 23.06.2008 року, а в подальшому прийняття квартири в експлуатацію після перепланування відповідно до Розпорядження Деснянської РДА у м. Києві від 20.10.2008 року №1221, свідчить про те, що власниками квартири дотримано вимог законодавства при здійсненні перепланування, перепланування не порушує санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку, а ремонтні роботи, виконані відповідно до проекту, відповідають нормам, правилам та стандартам.

Доводи апеляційної скарги, що згідно акту від 24 лютого 2015 року внаслідок перепланування квартири №58 утворилась різниця висот в приміщенні кімнати та кухні, що складає 0,13 м (висота приміщення згідно проекту - 2,53 м; після перепланування - 2,66 м) і така різниця, на думку апелянта, утворилась внаслідок зменшення товщини міжповерхового (квартирного) перекриття, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а сам акт не підтверджує того, що різниця висот в приміщенні кімнати та кухні є причиною погіршення шумоізоляції та спричинено саме внаслідок переобладнання відповідачами своєї квартири.

Для оцінки рівня шуму в житлових приміщеннях сформульовані загальні норми допустимої гучності (наказ МОЗ від 22.02.2019 № 463). Вони визначаються за рівнем звукового тиску постійного шуму (дБА) і критеріям шуму (NC) .Так, згідно з цими санітарним нормам, рівень шуму: вдень не повинен перевищувати 55 дБ, а вночі 45 дБ в квартирах і житлових будинках, пансіонатах, інтернатах і спальнях садів.

Разом з тим, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів перевищення норм рівня шуму відповідачами, що спричиняло б ОСОБА_1 постійний моральний дискомфорт.

Аргументи, викладені в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції повинен був, посилаючись на ч. 1 ст. 146 ЦПК України (в редакції, чинній на дату призначення експертизи), визнати те, що виконані роботи з перепланування квартири відповідачів не відповідають проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, в тому числі і в частині забезпечення належної звукоізоляції, оскільки відповідачі ухилялись від надання доступу до їх квартири при проведенні судово-будівельної технічної експертизи від 17 листопада 2016 року №23625/15-42, не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

У ст. 66 ЦПК України (в редакції, чинній на дату призначення експертизи) визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Статтею 46 ЦПК України (в редакції, чинній на дату призначення експертизи) передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього про вести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється від, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до частини шостої статті 147 ЦПК України (в редакції, чинній на дату призначення експертизи) висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Аналогічні норми закріплені у статтях 109, 110 ЦПК України у редакції 2017 року.

Таким чином, відповідно до вищевказаних норм законодавства визнання факту, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмова у його визнанні є правом суду, а не обов`язком та вчиняється на розсуд суду з урахуванням конкретних обставин справи.

Судом першої інстанції досліджено висновок експерта та надано останньому належну правову оцінку.

Статтею 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Оскільки стороною позивача не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав з боку відповідачів та не доведено факту спричинення діями останніх душевних страждань позивачу, то відсутні підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набираєзаконної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай