Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 459/2930/15-ц

провадження № 61-39823св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Шандри М. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк» або Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,4 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Позов обґрунтовано тим, що 03 серпня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк» або Банк), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 606/33-059, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 120 000,00 швейцарських франків зі сплатою 10 % річних на строк до 03 серпня 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором 03 серпня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 18, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 178,4 кв. м.

19 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою сторони змінили валюту зобов`язання із швейцарського франка шляхом переведення у долари США, внесли зміни і доповнення до договору, у тому числі і до пункту 1.1 договору кредиту, який виклали у наступній редакції: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у сумі 118 189,72 дол. США зі сплатою 13,5 % річних. Також 20 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою внесено зміни до умов кредитування за договором кредиту, а саме з 20 жовтня 2008 року встановлено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 15 %. У зв`язку із укладенням вищезазначених додаткових угод, між Банком та іпотекодавцем ОСОБА_1 19 березня 2008 року укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, яким сторони узгодили заміну валюти зобов`язання та розмір процентів за користування коштами.

Між тим, позичальник взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 03 вересня 2009 року по 21 серпня 2015 року у сумі 139 072,94 дол. США.

Оскільки майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, то Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернути стягнення на нежитлове приміщення № 18 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 178,4 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Степчук І. С. та зареєстрованим в реєстрі за реєстраційним № 1790. Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». Також просив стягнути судові витрати.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Банк звернувся із письмовою вимогою до боржника про повернення кредиту достроково, то позовна давність щодо звернення із позовом до майнового поручителя станом на дату звернення із цим позовом спливла.

Останньою постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року скасовано. Провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки закрито.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що у спірних правовідносинах Банк вже скористався правом, передбаченим частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення вимог за основним зобов`язанням, такий позов задоволено рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, заявлений Банком у цій справі, є тотожним.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У липні 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану постанову в частині закриття провадження у справі та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги Банку. В частині скасування рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року просить залишити оскаржувану постанову без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції:

- не звернув увагу на те, що підставами позову у цивільних справах № 2-2971/09 та № 459/2930/15 є різні грошові вимоги, нараховані за різні періоди дії кредитного договору № 606/33-059, тому позови Банку у цих справах не є тотожними;

- не дослідив розрахунки боргу за кредитним договором станом на 03 вересня 2009 року та станом на 20 серпня 2015 року, що наявні в матеріалах справи;

- не врахував, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін кредитного договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків та комісії за користування кредитом;

- проігнорував те, що Закон України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави для припинення іпотеки, як наявність судового рішення про звернення стягнення на цей предмет іпотеки.

Станом на дату розгляду справи відзиви на касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» до Верховного Суду не надходили.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» передано на розгляд судді-доповідачу Карпенко С. О.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року (після усунення недоліків касаційної скарги, визначених ухвалою суду від 20 липня 2018 року) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» на постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року; витребувано матеріали справи № 459/2930/15-ц із Червоноградського міського суду Львівської області та надано сторонам строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року матеріали справи № 459/2930/15-ц надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року № 1103/0/226-20 у зв`язку з рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» та матеріали справи № 459/2930/15-ц передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня2020 року справу № 459/2930/15-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиноюдругою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України(у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 серпня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 606/33-059, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 120 000,00 швейцарських франків зі сплатою 10,0% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 08 серпня 2017 року (пункти 1.1, 1.2 цього договору).

В подальшому, додатковою угодою від 19 березня 2008 року № 1 «Про внесення змін до договору кредиту № 606/33-059 від 03 серпня 2007 року», сторони змінили валюту кредиту та розмір процентів річних - з швейцарських франків на долар США та з 10 % на 13,5 % відповідно.

20 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору кредиту, якою внесено зміни до умов кредитування за договором кредиту, а саме з 20 жовтня 2008 року встановлено відсоткову ставку за користування кредитом на рівні 15 %.

У забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором, 03 серпня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення № 18, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 178,4 кв. м.

У зв`язку із укладенням вищезазначених додаткових угод між Банком та іпотекодавцем ОСОБА_1 19 березня 2008 року укладено договір про внесення змін до іпотечного договору, яким сторони узгодили заміну валюти зобов`язання та розмір процентів за користування коштами.

Із письмової вимоги Банку про усунення порушення від 23 червня 2009 року, у зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, вбачається, що останньому запропоновано протягом 30 днів з дня отримання вимоги погасити заборгованість, що виникла станом на 23 червня 2009 року.

У зв`язку з невиконанням боржником вищевказаної вимоги та на підставі пункту 4.5 кредитного договору Банк вперше у вересні 2009 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення кредиту шляхом звернення стягнення предмет іпотеки.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року у справі № 2-2971/09 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 606/33-059 в розмірі 206 277,28 дол. США та 13 869,01 грн, з яких: 114 154,23 дол. США - основна сума кредиту; 4 968,95 грн - пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитом, нараховану з 03 вересня 2008 року по 02 вересня 2009 року; 14 117,82 дол. США - відсотки за користування кредитом, нараховані станом на 03 вересня 2009 року; 8 900,06 грн - пеня за несвоєчасну сплату відсотків, нарахована з 03 вересня 2008 року по 02 вересня 2009 року; 78 005,23 дол. США - штрафні санкції за невиконання пункту 4.3 кредитного договору, звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежиле приміщення № 18 загальною площею 178,4 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору про поділ частки об`єкта нерухомого майна в натурі від 25 липня 2007 року № 1677 - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки АКБ «Укрсоцбанк» з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу Державного реєстру прав власності, а також надання АКБ «Укрсоцбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 26 квітня 2012 року змінено спосіб виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, а саме спосіб реалізації предмета іпотеки визначено шляхом продажу на прилюдних торгах у межах виконавчого провадження.

Названі судові рішення набрали законної сили, проте виконані не були.

Звертаючись до суду із черговим позовом у серпні 2015 року, ПАТ «Укрсоцбанк» вказувало на те, що рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року не виконано, позичальник та майновий поручительвзяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконали, тому у них додатково виникла заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за період з 03 вересня 2009 року по 20 серпня 2015 року у сумі 139 072,94 дол. США., та просило їх стягнути шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення № 18 загальною площею 178,4 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно з договором про поділ частки об`єкта нерухомого майна в натурі, від 25 липня 2007 року № 1677, - шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, для задоволення грошових вимог Банку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки Банк звернувся із письмовою вимогою до боржника про повернення кредиту достроково, то позовна давність щодо звернення із позовом до майнового поручителя станом на дату звернення із цим позовом спливла.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що у спірних правовідносинах Банк вже скористався правом, передбаченим частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку», шляхом подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок задоволення вимог за основним зобов`язанням, такий позов задоволено рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, тому позов про звернення стягнення на предмет іпотеки, заявлений Банком у цій справі, є повторним.

Із такими висновками судів Верховний Суд повністю погодитись не може з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд та їх нормативно-правове обґрунтування

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що з метою захисту своїх прав у вересні 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, результатами розгляду якого є рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року у справі № 2-2971/09, яким позов Банку задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 серпня 2007 року № 606/33-059 в розмірі 206 277,28 дол. США та 13 869,01 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення № 18 загальною площею 178,4 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало законної сили.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк», звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, який було задоволено рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, використав наявне у нього право на погашення заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, та звернув стягнення на іпотечне майно.

Повторне звернення стягнення на одне і те саме майно з одних і тих самих підстав нормами чинного законодавства України не передбачено. Та обставина, що вимоги Банку задоволені на суму заборгованості за кредитним договором, яка існувала на той час, а зараз це інша сума, правового значення не має, оскільки рішенням суду звернуто стягнення на предмет іпотеки в цілому.

Наведеного суд першої інстанції не врахував та, задовольнивши заяву представника відповідача про застосування позовної давності, погодився з обґрунтованістю заявлених Банком вимог.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки вже існує рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому вимоги, заявлені позивачем удруге про звернення стягнення на той самий предмет іпотеки за тим самим договором іпотеки, є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Тобто, суд першої інстанції помилково застосував позовну давність до заявлених ПАТ «Укрсоцбанк» позовних вимог.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про повторне звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав того, що права та обов`язки ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитора та ОСОБА_1 , як іпотекадавця вже встановлені та вирішені рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2009 року, однак помилково закрив провадження у справі.

Суд апеляційної інстанції вважав, що позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» у цивільних справах № 2-2971/09 та № 459/2930/15 є тотожними та послався на пункт 3 частини першої статті 255 ЦК України.

Проте апеляційний суд не врахував наступне.

Згідно з пунктом третім частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Судом встановлено, що у цивільних справах № 2-2971/09 та № 459/2930/15 сторонами є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ; предметом у двох справах є заставлене, згідно з іпотечним договором майно - нежиле приміщення № 18 загальною площею 178,4 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1 .

Однак підставами позовів у цивільних справах № 2-2971/09 та № 459/2930/15 є різні грошові вимоги, нараховані за різні періоди дії кредитного договору № 606/33-059, тому позови Банку у цих справах не є тотожними.

Таким чином, підстави для закриття провадження у справі № 459/2930/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні, однак є підстави для відмови у задоволенні позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, але судами допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розподіл судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок Верховного Суду щодо скасування рішень судів попередніх інстанцій та відмови у задоволенні позову, судові витрати, понесені Банком на оплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг у цій справі, підлягають залишенню за ним.

Керуючись статтями 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2016 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 травня 2018 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
С. О. Погрібний

В. В. Яремко