Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Яровенко Н.О. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заробітної плати, суд,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Енергополь-Україна» в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку по 02 травня 2019 року включно та заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористану відпустку за період з 02 травня 2019 року по день фактичного розрахунку з утриманням індексу інфляції.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що позивач працював в ПрАТ «Енергополь-Україна» на посаді заступника керівника проекту з оплатою праці згідно штатного розпису. 28.02.2019 р. ОСОБА_1 був попереджений про звільнення з займаної посади з 02.05.2019 р. в зв`язку зі скороченням штату працівників. 22.04.2019 р. останнього ознайомили з наказом №75 від 22.04.2019 р. про звільнення з роботи 02.05.2019 р. 02.05.2019 р. позивачу була видана на руки трудова книжка, але в день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме: не виплачено заробітну плату по день звільнення, компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України. Також не було надано засвідчену належним чином копію наказу про звільнення згідно ст. 47 КЗпП України і не було надано письмово повідомлення про нараховані суми, належні при звільненні перед виплатою зазначених сум, які ПрАТ «Енергополь-Україна» був повинен надати відповідно до ст. 116 КЗпП України. У зв`язку з чим, позивач вимушений був звернутися до суду.

Представник відповідача ПрАТ «Енергополь Україна» - Липовенко Г.В. надала відзив в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до наказу відповідача №75 від 22.04.2019р. позивача було звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників за ст.44 КЗнП України з 02.05.2019р. 02.05.2019р. позивача було ознайомлено з наказом про звільнення, вручено копію наказу та видано трудову книжку. Однак в силу причин, які об`єктивно не залежали від відповідача, розрахунок з позивачем було здійснено 23.08.2019р., що підтверджується платіжним дорученням та розшифровкою зарплатної відомості з виплати коштів працівникам, які додаються до відзиву. Таким чином підстави для задоволення позову на сьогодні відсутні. Відповідач не мав можливості виплатити працівнику належні до сплати суми коштів в день звільнення з незалежних від нього причин, а саме - незаконного арешту на всі банківські рахунки та все рухоме та нерухоме майно відповідача ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року. 19.04.2019р. приватний виконавець Олефір О.О. виконав постанову про арешт коштів, які знаходились на всіх рахунках відповідача, та всього рухомого та нерухомого майна. В подальшому, дана ухвала від 18 квітня 2019 року була оскаржена та скасована. Зняти арешт та виплатити позивачу кошти, відповідач не встиг внаслідок накладення наступного арешту , а саме 03 липня 2019 року, який також, за ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року був скасований як незаконний. З урахуванням необхідного часу на фізичне виконання ухвали про скасування арешту, а саме зняття арештів з рахунків та майна відповідач якнайшвидше виплатив кошти позивачу та іншим працівникам - тобто 23.08.2019р. Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням індексу інфляції не підлягає задоволенню, оскільки трудовим законодавством не передбачено нарахування індексу інфляції, які вказані позивачем.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

29 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва було повторно скеровано на адресу відповідача ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.

09 січня 2020 року відповідачем ПрАТ «Енергополь-Україна» було подано відзив на позовну заяву. З долученої до відзиву накладеної Укрпошти вбачається, що відповідачем було направлено примірник відзиву з додатками на іншу адресу позивача, аніж зазначена у позові, а саме замість правильної: « АДРЕСА_1 » направлена на « АДРЕСА_2 ».

17 лютого 2020 року судом на адресу позивача було направлено копію відзиву для ознайомлення та надання процесуального права для надіслання відповіді на такий відзив, однак будь який доказів щодо отримання або неотримання до суду не повернулося.

01 квітня 2020 року судом було повторно направлено на адресу позивача направлено копію відзиву, однак працівником суду ОСОБА_2 було складено акт про те, що станом на 01 квітня 2020 року відсутні поштові марки та кошти на закупівлю поштових марок, у зв`язку з чим відсутня можливість направлення рекомендованої кореспонденції у період квітня місяця.

12 травня 2020 року судом було втретє направлено на адресу позивача направлено копію відзиву, однак працівником суду ОСОБА_2 було складено акт про те, що в період з 01 травня 2020 року по 31 травня 2020 року відправлення поштової кореспонденції не здійснюється у зв`язку із відсутністю фінансування та в результаті незабезпеченнням поштовими марками.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що з 17 серпня 2009 року по 28 лютого 2018 року позивач працював в ПрАТ «Енергополь-Україна» за сумісництвом на посаді заступника керівника проекту.

01 березня 2018 року прийнятий на основне місце на посаду заступника керівника проекту на підставі наказу № 21 від 26 лютого 2018 року.

28 лютого 2019 року ПрАТ «Енергополь-Україна» було попереджено позивача ОСОБА_1 про наступне звільнення із займаної посади з 02 травня 2019 року у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці (скорочення штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, Наказ № 30 від 28 лютого 2019). Цього ж дня, позивач ознайомився із даним попередженням, де проставив свій підпис.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З копії трудової книжки вбачається, що 02 травня 2019 року позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату. Запис в трудову книжку внесена на підставі наказу № 75 від 22 квітня 2019 року.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

На підставі частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно розрахункового листка за травень 2019 борг ПрАТ «Енергополь-Україна» на кінець місяця перед ОСОБА_1 складає 35 346,84 гривень з урахування відповідних податків.

Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок (ст. 47 КЗпП).

Згідно ст. 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений у встановлені законом строки не з вини підприємства, а через те, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року та ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року було накладено арешт на всі банківські рахунки та все рухоме та нерухоме майно відповідача.

Так, з наданих до відзиву доказів вбачається, що ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року по справі № 756/5449/19 накладено арешт на належні ПАТ «Енергополь-Україна» грошові кошти, а у разі їх недостатності накладено арешт на належне ПАТ «Енергополь-Україна» на праві приватної власності рухоме та нерухоме майно у межах суми позову у розмірі 35 722 228,15 гривень.

19 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Олефіром О.О. винесено постанову про відкриття провадження ВП № 58952332 про примусове виконання ухвали № 756/5449/19 Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року. Цього ж дня, приватним виконавцем Олефіренком О.О. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення даної постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ПАТ «Енергополь-Україна», а також накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно.

Не погоджаючись з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 квітня 2019 року представник відповідача звернулась з апеляційною скаргою за результатами розгляду якої 26 червня 2019 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу суду від 18 квітня 2019 року скасовано та ухвалено постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення заяви, яка була отримана відповідачем 04 липня 2019 року.

Однак, 02 липня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Богайчука О.В. про арешт майна задоволено. Накладено арешт на майно, яке належить ТОВ «Енергополь-Україна».

В подальшому, ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2019 року апеляційну скаргу заявника в особі директора ПрАТ «Енергополь-Україна» задоволено. Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві Богайчука О.В. про арешт майна.

Виходячи з правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст.117, 2.37-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, є непроведення розрахунку з працівником у зазначені строки саме з вини власника або уповноваженого ним органу.

Аналізуючи надані докази та надаючи оцінку їм, суд приходить до висновку, що відповідач не мав можливості виплатити працівнику належні до сплати суми коштів в день звільнення, оскільки на всі рахунки та кошти було накладено арешт та лише в серпні місяці 2019 року накладені арешти були скасовані у зв`язку із їхньою незаконністю, що доведено відповідними судовими рішеннями апеляційної інстанції.

Так, представником відповідача разом із відзивом на підтвердження сплати позивачу належних йому коштів було надано зарплатну відомість №4 від 23 серпня 2019 року з 01 травня 2019 по 31 травня 2019 року.

Відповідно до п. 36 вище зазначеної відомості, ОСОБА_1 було виплачено грошові кошти в сумі 28 463,3000 гривень на підтвердження чого було надано платіжне доручення № 1594 від 23 серпня 2019 року на загальну суму 313 091,90 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, надаючи оцінку кожному доказу окремо, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заробітної плати, оскільки невиплата заробітної плати при звільненні відбулася не з вини ПрАТ "Енергополь-Україна", що підтверджено матеріалами справи, а саме у зв`язку з тим, що в період з квітня 2019 року по серпень 2019 року всі рахунки та кошти, які були на них розміщені були арештовані, крім того належне на праві власності все рухоме та нерухоме майно також було під арештом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судові витрати у разі відмови в позові покладаються на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Тому, відповідно, судові витрати розподілу не підялгають.

На підставі ст. 47, 115-117, 2371 КЗпП України, керуючись ст. 12-13, 19, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Енергополь-Україна» про стягнення заробітної плати - віжмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 15 червня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко