Справа № 182/8758/19
Провадження № 2/0182/297/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.06.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 31.10.2016 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 1782. До дня смерті померла була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті у ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до висновку незалежної оцінки, вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 19.12.2019 року складає 79 759,00 грн. За життя мати належним майном розпорядилася, залишивши заповіт від 10.05.1994 року, посвідчений нотаріусом Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Чубенко І.С. та зареєстрований в реєстрі № 2-1317. Згідно до заповіту, мати на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 заповідала їй та її брату - ОСОБА_4 в рівних частках (по 1/2 частці). ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її брат ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_2 , видане 14.12.2009 року виконавчим комітетом Могилевської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, актовий запис № 45. Після смерті брата заповіт нині померлою матір`ю не змінювався та не відмінявся. На іншу 1/2 частину зазначеної квартири, яку матір заповідала її покійному брату ОСОБА_4 , вона заповіту не залишила. Вважаючи, що спадкування майна після смерті матері відбувається за заповітом, а брат, на користь якого також складено заповіт, помер до відкриття спадщини, згідно з положенням статті 1245 Цивільного кодексу України, частка у спадщині, яку мав прийняти її брат за заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем його частки став його син ОСОБА_2 - відповідач по справі, який, відповідно до заяви від 04.10.2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 271, відмовився від спадщини на її користь та не претендує на спадкове майно, що залишилося після смерті померлої ОСОБА_3 . Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає, тому вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері. Також немає і спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку, що визначено ст.1241 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Для оформлення своїх спадкових прав 01.10.2019 року вона звернулася до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Бережного О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В той же день заява була зареєстрована та заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі № 64820707, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57744592 від 01.10.2019 року, копія якого додається до цього позову. Але постановою приватного нотаріуса від 01.10.2019 року за № 479/02-14 їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом строк та спосіб. Для вирішення цього питання їй було запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Крім того, під час підготовки документів для оформлення спадкового майна нею було втрачено оригінал правовстановлюючого документу на квартиру, а саме - свідоцтво про право власності на житло. Отримати дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно може лише власник, а не спадкоємці. Крім того, вона не має юридичної освіти, не розуміється в нормах спадкового законодавства, а тому у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини, так як вважала себе такою, що спадщину прийняла. Останні роки до смерті ОСОБА_3 її фактичне місце проживання було за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала та була зареєстрована померла. На день її смерті, тобто на час відкриття спадщини, вона фактично мешкала разом з нею за однією адресою, починаючи з 2010 року до останніх днів її життя, доглядала за нею та вела з нею спільне господарство, що підтверджується довідкою від 23.07.2018 року, виданою їй керівником ОСББ Ластівка-91, та актом про проживання від 20.12.2019 року. Крім того, вона здійснила її поховання, всі витрати були покладені на неї. Також, факт постійного проживання та ведення спільного господарства її зі своєю мамою до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 може підтвердити онук померлої ОСОБА_2 . З моменту смерті матері і на даний час вона фактично прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном, стежила за його станом, оплачувала комунальні послуги та всі інші обов`язкові платежі. Тобто, вважала, що спадщину прийняла шляхом постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. З огляду на вищезазначене, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, в тому числі, для оформлення спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Пункт 23 Пленуму також передбачає, що, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. До того ж, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини вона не заявляла про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, вона як спадкоємець за заповітом та законом вважається такою, що її прийняла. З цієї причини вона не зверталася в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Наразі вона має намір повноцінно розпорядитися вказаним майном, але для цього їй потрібно, відповідно до чинного законодавства, оформити свої права на спадщину та отримати свідоцтво на право на спадщину за заповітом. Статтею 1217 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Так, статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Крім того, згідно з вимогами частин першої, п`ятої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.216 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадщину" від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог п.п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, вважає, що є всі підстави для задоволення її позовних вимог, оскільки вона є єдиною спадкоємицею за заповітом, але спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв`язку з відмовою у вчиненні нотаріальних дій. Визнати за нею право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку, тому вимушена звернутись до суду.

В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с.93, 100), відповідач та представник відповідача проти задоволення позову не заперечували (а.с.89, 94, 102).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно зі ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки по справі ОСОБА_3 (а.с.18). До дня смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24). На день смерті у ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з: двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-13). Відповідно до висновку незалежної оцінки, вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 19.12.2019 року складає 79 759,00 грн. (а.с.28-42). За життя спадкодавиця належним майном розпорядилася, залишивши заповіт від 10.05.1994 року, в якому заповіла належну їй двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 позивачці по справі та її брату - ОСОБА_4 в рівних частках (по 1/2 частці) (а.с.16). ІНФОРМАЦІЯ_2 брат позивачки ОСОБА_4 помер (а.с.17). Після його смерті спадкодавицею ОСОБА_3 заповіт не змінювався та не відмінявся. Тому, згідно з положеннями ст.1245 ЦК України, частка у спадщині, яку мав прийняти брат позивачки по справі за заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем його частки став син померлого ОСОБА_2 - відповідач по справі, який, відповідно до заяви від 04.10.2019 року, зареєстрованої в реєстрі за № 271, відмовився від спадщини (а.с.23). Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом судом не встановлено.

Згідно з ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Як встановлено судом, для оформлення своїх спадкових прав 01.10.2019 року позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Бережного О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.106). Однак, постановою приватного нотаріуса від 01.10.2019 року за № 479/02-14 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом строк та спосіб. Для вирішення цього питання позивачці було запропоновано звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.119). Судом також було встановлено, що на день смерті спадкодавиці, тобто на час відкриття спадщини, позивачка фактично мешкала разом з нею за однією адресою (а.с.22). Крім того, позивачка здійснила поховання спадкодавці, взявши на себе всі витрати. З моменту смерті матері і на даний час позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки вступила у володіння спадковим майном, стежить за його станом, оплачує комунальні послуги та всі інші обов`язкові платежі. До того ж, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини порзивачка не заявляла про свою відмову від спадщини, а отже, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, позивачка як спадкоємець за заповітом та законом вважається такою, що її прийняла.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, а саме на ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал