Справа № 463/8995/19 Провадження № 2/450/775/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"05" червня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

з участю представника позивача Бандури В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Бандури В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про (предмет спору) : про стягнення 226 252, 88 грн. матеріальної шкоди, 20 000 тис. моральної шкоди та судових витрат,

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача з урахуванням уточнень):

10.04.2018 року о 18:19 год. на ділянці дороги Київ-Чоп (575 км+200 м) водій ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем марки Lexus RX 350 з д.н. НОМЕР_1 , внаслідок порушення правил дорожнього руху, а саме п. 13.1 ПДР, вчинила дорожньо-транспортну пригоду - заїхавши в задню частину автомобіля марки КІА Sportage, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , спричинивши вказаному автомобілю значні технічні ушкодження, які описані у висновку №175 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, вартості матеріального збитку та вартості автомобіля на момент ДТП. Внаслідок ДТП власником автомобіля КІА Sportage, д.н. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 проведено комплексну діагностику транспортного засобу та витрачено власних коштів на суму 76 841, 84 грн., що підтверджується квитанціями. Також згідно висновку №175 Експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 11 травня 2018 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу складників, що підлягають заміні дорівнює 149 411 грн. 04 коп. Отже, сума матеріальних збитків складає 226 252, 88 грн. також зазначає, що внаслідок ДТП йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку із пошкодженням власного майна - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися ним за призначенням, порушення його нормальних життєвих зв`язків. Розмір відшкодування моральної шкоди визначив у розмірі 20 000 тис. грн.. також просить стягнути судові витрати по справі по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу у розмірі 14 462, 54 коп. на підставі наведено представник позивача в судовому засіданні просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача: : в судове засідання повторно не з`явивлась, та не повідомиоа суд про причини своєї неявки, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повісток. Також відповідачка викликалась до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи, що відповідно до положень ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, та відповідачем не подано відзив, наявні всі умови встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

17.12.2019 року запит щодо доступу до персональних даних; 21.01.2020 року відповідь на запит; 22.01.2020 року ухвала про відкриття провадження; 03.03.2020 року заява про відкладення розгляду справи; 04.03.2020 року ухвала підготовчого судового засідання; 13.04.2020 року заява про відкладення розгляду справи; 13.04.2020 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду; Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Судом встановлено, що 10.04.2018 року о 18:19 год. на ділянці дороги Київ-Чоп (575 км+200 м) водій ОСОБА_2 , керуючи легковим автомобілем марки Lexus RX 350 з д.н. НОМЕР_1 , внаслідок порушення правил дорожнього руху, а саме п. 13.1 ПДР, вчинила дорожньо-транспортну пригоду - заїхавши в задню частину автомобіля марки КІА Sportage, д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , спричинивши вказаному автомобілю значні технічні ушкодження.

Згідно висновку №175 Експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту, вартість матеріального збитку та вартості автомобіля на момент ДТП, складеного 11 травня 2015 року становить: вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА Sportage д.н. НОМЕР_2 становить 149 411 грн. 04 коп.; вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля КІА Sportage д.н. НОМЕР_2 становить: 68 498 грн. 91 коп.; вартість автомобіля КІА Sportage д.н. НОМЕР_2 становить 273 902 грн. 81 коп.

Згідно наданих суду квитанцій, які містяться в матеріалах справи власником автомобіля КІА Sportage д.н. НОМЕР_2 ОСОБА_1 власних коштів витрачено на суму 76 841, 84 грн.

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним з яких є, зокрема, відшкодування завданих збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, як встановлено ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З відповіді на адвокатський запит №Л-1 від 25.09.2019 року вбачається, що матеріали справи відносно ОСОБА_3 за ст.. 124 КУпаП на адресу Личаківського районного суду м. Львова не надходили. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 28.04.2018 року вбачається, що кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000161 від 11.04.2018 року закрите у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Разом з тим, як визначено ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування визначені в статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Так, за змістом ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За визначенням статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; при цьому, особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом п.п. 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Так, відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положеннями статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Водночас, відповідно до положень статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 вказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вказаний правовий висновок зробив Верховний Суд у складі Великої Палати в постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з роз`ясненнями п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

Як встановлено ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Так, звертаючись до суду з позовом, позивач вважає свої права порушеними та просить стягнути з відповідачки шкоду, заподіяну з її вини внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказуючи при цьому як на складову заподіяної йому матеріальної шкоди на вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля та матеріальних збитків, а також судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу, а заподіяну йому моральну шкоду обґрунтовує душевними стражданнями, які завдані йому у зв`язку з неможливістю протягом тривалого часу користуватись своїм майном, відтак, реалізуючи в такий спосіб гарантоване йому законом право вибору способу судового захисту, яке належить виключно позивачеві.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Так судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачу було заподіяно матеріальної та моральної шкоди, сталась 10.04.2018 року близько 18 години 19 хвилин на ділянці дороги Київ-Чоп (575 км + 200 м) за участі автомобіля КІА Sportage д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Lexus RX 350 д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , яка правомірно володіла забезпеченим транспортним засобом, відповідно до полісу № АК8666091 діючим на 10.04.2018 року у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», відтак, відповідно до ст. ст. 1187, 1188 ЦК України, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних за заподіяну шкоду осіб, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» як страховик є належним суб`єктом, відповідальним перед потерпілим за заподіяну нею шкоду.

Згідно висновку експерта №175 встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля Кіа становить 149 411, 04 коп., вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля Кіа становить 68 498, 91 грн., згідно позиції Верховного суду у постанові № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року зазначено, що страхова компанія компенсує вартість матеріального збитку.

Як досліджено в суді поліс страхування цивільно-правової відповідальності відповідачки ОСОБА_2 покриває вартість матеріального збитку визначеного висновком експерта у розмірі 68 498, 91 грн.

Також суд зазначає, що позивач просить відшкодувати суму матеріальних збитків, які складаються з: 76 841, 84 грн. вартості власних коштів витрачених на ремонт автомобіля та 149 411, 04 коп. вартість відновлювального ремонту згідно висновку експерта, що утворює подвійної відповідальності відповідачки підставність якої суду не доведена та законом не передбачена.

При цьому, виходячи з системного аналізу положень ст.ст. 25, 26 Закону України «Про страхування», ст.ст. 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування, як і прийняття вмотивованого рішення про відмову у їх здійсненні, проводиться страховиком в порядку, встановленому законодавством.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач у встановленому законом порядку звертався із заявою про страхове відшкодування до страховика - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, підстави вважати, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, відсутні.

Пунктом 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз`яснено, що непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП слід відмовити.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 20000,0 грн. моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно із частинами першою-другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначає позивач внаслідок пошкодження автомобіля йому було завдано моральну шкоду у вигляді моральних страждань у зв`язку з порушенням звичного способу життя, та не можливістю користуватись своїм майном (автомобілем) протягом тривалого часу.

За таких обставин, враховуючи тривалість порушення, глибину моральних страждань позивача, принципи розумності і справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання йому правової допомоги та судового збору в розмірі 14 462,54 грн., суд зазначає наступне.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так документально підтверджена сума судових витрат становить 14 462, 54 грн, а отже стягненню з відповідача підлягають судові витрати у розмірі 578,50 грн. (10 000 х 100 / 260 715,42 ? 4% ), (14 462, 54 х 4% = 578, 50).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1, 3, 6, 21-22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15-16, 979-980, 984, 988, 1166-1167, 1187-1188, 1191, 1194 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-266, 268, 280, 352, 354-355 ЦПК України,-

ухвалив :

позовні вимоги представника позивача адвоката Бандури Володимира Олексійовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 (десять) тисяч моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 578, 50 грн. (п`ятсот сімдесят вісім гривень п`ятдесят копійок).

В іншій частині позовних вимог представника позивача адвоката Бандури Володимира Олексійовича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного судушляхом подачі апеляційної скарги через Пустомитівський суд Львівської області в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30-денного строку з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подачі заяви про пергляд заочного рішення, строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 12.06.2020 року.

СуддяД. А. Кукса