Справа № 703/65/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого судді Кирилюк Н.А.

з секретарем судових засідань Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 703/65/19

за участю

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

про позбавлення батьківських прав,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач по справі є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачем було розірвано 26 травня 2009 року.

Після розірвання шлюбу донька проживає з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, не піклується про її здоров`я та розвиток, не несе також жодних додаткових витрат на дитину, має заборгованість по сплаті аліментів та вироком Смілянського міськрайонного суду його було засуджено за ч. 1 ст. 164 КК України за ухилення від їх сплати.

Зазначила також, що відповідач з донькою не зустрічається, однак інколи телефонує до неї перебуваючи у нетверезому стані, що впливає на психічний стан доньки.

В зв`язку з цим просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві.

Позивач ОСОБА_4 у судовому засіданні вказувала, що відповідач байдуже ставиться до їх доньки, не цікавиться її життям, при чому зауважила, що ніколи не заперечувала проти їх спілкування. Повідомила суд, що він, навіть коли донька захворіла на серйозну хворобу, не відвідував її у лікарні, не підтимав у скрутний час ані матеріально, ані морально. При чому повідомила, що її теперішній чоловік повністю прийняв на себе всі батьківські обов`язки щодо їх доньки та саме його вона вважає батьком.

Представник позиваача зазначив, що доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтверджується і висновком органу опіки та піклування, в якому вказано, що батько життям та здоров`ям дитини не цікавиться, участь у її вихованні приймає лише мати. Вказував, що навіть адвокату він заплатив більше ніж своїй дитині аліменти за період з 2009 по початок 2020 року. Також просив прийняти до уваги, що відповідач був засуджений за ч. 1 ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів та не змінив свого ставлення до обов`язку по утриманню дитини. Вказував, що лише під час розгляду справи почав сплачувати аліменти, що, за його думкою, не вказує на щирість його почуттів до дитини. Щодо поданого листа Смілянського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді складеного на підставі проведеного психологічного консультування дитини вказав, що під час проведення такого ОСОБА_5 могла згадувати вітчима, який забезпечує її необхідні умови для розвитку та виховання. Також, вважав, що позбавлення батьківських прав біологічного батька дозволить дитині заспокоїтися морально.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав, вказуючи, що після розірвання шлюбу, у нього та колишньої дружини склалися непрості стосунки. Вважав, що вона має вплив на дитину, не дозволяючи з ним спілкуватися повноцінно. Щодо несплати аліментів, вказував, що протягом тривалого часу не сплачував аліменти, однак, намагався спілкуватися з донькою, купував їй подарунки та вітав з днем народження. З огляду на складні стосунки з колишньою дружиною, навіть намагався передавати подарунки через кур`єрську службу. Також вказував на те, що під час спілкування по телефону з донькою відчував певний тиск на дитину з боку матері, тому повноцінним це спілкування не міг назвати. Щодо тверджень позивача щодо відсутності підтримки, коли дитина захворіла на цукровий діабет повідомив, що узнав про це не від матері, а від спільних знайомих. Жалкував, що не приділяв достатньої уваги своїй доньці, яка є єдиною рідною людиною у світі, просив надати можливість налагодити з нею стосунки.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, зауважив, що згідно проведеного психологічного консультування дитина має психологічну потребу в спілкуванні з батьком, тому вважає за недоцільне позбавляти відповідача батьківських прав. Просив звернути увагу суду на те, що він останнім часом сплачує аліменти, бажає зберегти стосунки з дитиною, так як більше не має близьких людей.

Представник третьої особи висловив думку про те, що подана позовна заява підлягає до задоволення та позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. При наданні пояснень вказував, що відповідача запрошували на засідання служби у справах дітей, однак він поводив себе неадекватно, був у стані алкогольного сп`яніння, та враховуючи інші обставини справи, вважав позов обґрунтованим.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ОСОБА_4 10 серпня 2012 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві позивач надала суду докази, які були досліджені судом, зокрема довідку №681 від 18.12.2018 року про те, що ОСОБА_5 , 2006 року народження, проживає разом з матір`ю - ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 30.05.2013 року відповідно до якого з ОСОБА_2 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19 травня 2012 року по 01 квітня 2013 року в сумі 11054 грн. 44 коп. Рішення набрало законної сили 07 липня 2013 року.

Ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19.12.2013 року в якій ОСОБА_2 тимчасово обмежено виїзд за межі України до моменту виконання ним зобов`язань за рішенням Смілянського міськрайонного суду про стягнення з нього аліментів.

Розрахунок заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів, яка становить 118761 грн. 34 коп.

Медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 в якій зазначено про те, що дитина має захворювання на цукровий діабет в звязку з чим потребує лікування.

Акт обстеження житлово-побутових умов в якому вказано, що ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 .

Характеристику на учня Смілянської загальноосвітньої школи №11 ОСОБА_5 з якої вбачається, що батько нехтує вихованням доньки, не цікавиться її життям та жодного разу не відвідував школу.

Висновок виконавчого комітету Смілянської міської ради від 24.04.2019 року, відповідно до якого позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є доцільним та відповідає інтересам дитини..

Також, за клопотанням позивача в судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_11 , яка повідомила суду, що знає позивача близько 7 років, близько двох разів на тиждень відвідує їх родину, які стосунки між позивачем та відповідачем вказати не може. Вказала, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, допомоги не надає. Зазначила, що дитина хворіє на цукровий діабет та потребує лікування. У медичних закладах з дитиною перебуває мати.

В судовому засіданні були дослідженні матеріали, зібрані службою у справах дітей під час підготовки висновку про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Як вбачається з доданої до матеріалів заяви ОСОБА_2 , адресованих начальнику служби у справах дітей, він вказує, що спілкувався з дитиною до того часу, поки дружина звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. Вказав, що готовий співпрацювати з соціальними службами з метою налагодження спілкування з дитиною.

До матеріалів надано також характеристики відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та заява ОСОБА_4 , підписана ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про те, що батько ОСОБА_5 - ОСОБА_2 участі у вихованні доньки не приймає.

Суд критично ставиться до поданої заяви оскільки така була подана до служби самим позивачем та працівниками служби не було проведено відповідної перевірки на підтвердження достовірності викладених у заяві обставин та її підпису вказаними особами.

Крім того, в доданих матеріалах міститься лист директора Смілянського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді в якому зазначено, що хоча ОСОБА_5 батька ОСОБА_2 в родину атмосферу не включає, оскільки спілкується з ним рідко, проте дитина має психологічне травмування внаслідок його відсутності та має психологічну потребу у спілкуванні з ним.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 надали ідентичні покази. Зокрема свідок ОСОБА_15 зазначила, що відповідач не ухиляється від спілкування з дитиною, намагається надавати допомогу. Зокрема вона, свідок, на його прохання купувала ОСОБА_5 канцтовари до школи, вартість яких оплачував відповідач, також знає про те, що відповідач купував доньці телефон. Вказала, що позивач не дозволяє дитині спілкуватися з батьком та чинить цьому перешкоди. Також зауважила, що про хворобу доньки відповідач дізнався від свого товариша, позивач навіть не повідомила йому про це.

Свідок ОСОБА_16 також повідомив суду, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною та надає їй посильну допомогу. Стосовно того, що дитина хворіє відповідач дізнався саме від нього, а не від колишньої дружини. Також вказував, що особисто бачив. як кур`єр намагався передати подарунок дитині, який намагалися повернути.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст.141, ч.ч.2,3 ст.150 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, при цьому батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно положень Сімейного кодексу України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків передбачено застосування правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальністю, і, зокрема, це позбавлення батьківських прав.

Статтею 164 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких, а також винної поведінки, - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

До таких підстав закон відносять в т.ч. і ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітнього.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В п.16 вищевказаної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і навіть за умов доведеності тих обставин, що відповідач тривалий час утримувався від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, вони не свідчать про його свідоме нехтування ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, в порушення зазначених вимог позивачем не надано достатніх доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого та умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо доньки, досліджені під час розгляду справи матеріали беззаперечно не доводять свідомого нехтування відповідачем виконання покладення на нього батьківських обов`язків. На думку суду, відповідач бажає спілкуватися з дитиною, таке спілкування психологічно необхідне і самій дитині, відтак, вказані обставини унеможливлюють застосування до відповідача такого засобу як позбавлення батьківських прав.

Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Суд також зауважує, що несплата відповідачем аліментів, не є безумною та категоричною підставою, передбаченою чинним законодавством, до позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи, що з лютого 2020 року він здійснює оплату аліментів регулярно.

Крім того, на думку суду, у відповідача є щире бажання спілкуватися з дитиною, як єдиною рідною людиною у світі. Навіть, якщо усвідомлення своєї неналежної поведінки прийшло до відповідача з поданням вказаної позовної заяви, суд вважає необхідним надати можливість батьку виправити ситуацію та це не буде суперечити інтересам дитини.

Крім того, враховуючи, що позивачкою ініційовано позов про позбавлення батьківських прав в інтересах дитини, якій вже майже 14 років, та враховуючи, що вона має досить серйозну хворобу, суд не ініціював питання щодо її допиту, тому, твердження позивачки, що дитина не потребує спілкування з батьком, є сумнівними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають інтересам дитини, відтак не підлягають до задоволення.

У відповідності з п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Інші документально підтверджені судові витрати у матеріалах справи відсутні. В зв`язку з цим відсутні підстави для їх розподілу.

На підставі наведеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 264-266, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) в позові до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області 17 січня 1996 року) третя особа: відділ опіки і піклування виконавчого комітету Смілянської міської ради (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ) про позбавлення батьківських прав в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12 червня 2020 року.

Головуючий: Н. А. Кирилюк