ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Чернівці справа № 713/1937/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Ковальчук Н.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою адвоката Родіонова Олексія Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Пилип`юка І.В., дата складання повного тексту рішення 06 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення коштів за депозитним договором.

Посилалась на те, що 11.05.2011 року між нею та відповідачем був укладений депозитний договір №SAMDN7855 та відкрито особистий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 .

За умовами Договору за користування коштами позивача відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі 12% на рік, що становить 1% на місяць. Договір укладений терміном на шість місяців. Сума вкладу становила 15000 доларів США. За умовами Договору, якщо до закінчення терміну дії Договору позивач не звертався за припиненням Договору, його дія продовжувалася на наступний термін, на таких самих умовах.

Заявою від 09.04.2014 року позивач просила відповідача розірвати дію Договору та негайно повернути грошові кошти у сумі 15000 доларів США та нараховані відсотки.

Зазначає, що сума депозиту позивачу не повернута, тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу 12% відсотків на рік, оскільки це передбачено Договором і жодна норма законодавства України не передбачає підстави для

Провадження №22-ц/822/564/20 Категорія 19/27

припинення договірного зобов`язання - закінчення строку дії договору. Тому нарахування відсотків проводиться до повного повернення позивачу коштів, внесених на депозит.

На правовідносини за депозитним договором поширюється дія норм ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до якої в межах річного строку позовної давності починаючи з 30.10.2018 року згідно Розрахунку №3 розмір пені за несвоєчасне повернення суми депозиту становить 169050,50 доларів США, станом на 29.10.2019 року за офіційним курсом 25,06 грн за 1 долар США, сума пені становить 4236393 грн.

Нарахування та сплата відсотків також є умовою договору, за невиконання якої ст.625 ЦК України передбачає відповідальність у вигляді сплати 3% річних. Оскільки відповідач не сплачував позивачу відсотки, то згідно Розрахунку №4 розмір 3% річних за період з 01.03.2014 року по 29.10.2019 року становить 854,40 доларів США.

Остаточно просила стягнути з відповідача на користь позивача: 15 000 доларів США, внесених позивачем за депозитним договором №SAMDN7855; 4236393 грн - пені за неповернення депозитних коштів; 2618293,86 грн - пені за неповернення відсотків за користування депозитом; 2424 доларів США - річних на суму неповернутого депозиту; 12150 доларів США - відсотків за депозитним договором; 854,40 долари США - річних на суму несплачених відсотків за депозитом, а всього 6 854 686,86 грн та 30 428,40 доларів США.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на його незаконність та необґрунтованість, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги доводи відповідача щодо неукладеності депозитного договору, тим самим дійшовши неправомірного висновку щодо фактичних обставин справи та надав неправильну оцінку доказам по справі.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що судом першої інстанції встановлено недодержання письмової форми договору банківського вкладу. Всі посилання апелянта щодо підтвердження укладання договору банківського вкладу показами свідків чи іншими доказами без надання квитанції про внесення коштів на рахунок не заслуговують уваги з огляду на те, що чинним законодавством чітко встановлено, якими саме доказами має підтверджуватися факт укладання договору.

Просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , відхилити, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26.03.2020 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам частково не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів спричинення шкоди посадовою особою банку при виконанні посадових обов`язків, тобто обов`язків, зумовлених трудовим договором, якими саме діями її були спричинено, причинно-наслідковий зв`язок між діями та шкодою, що є обов`язковим при вирішенні питання про стягнення шкоди за ст.1172 ЦК України і з цих підстав позовні вимоги не заявлялися.

Суд також виходив з того, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували внесення ним коштів для зарахування на вкладний рахунок, а саме ощадну книжку або сертифікат чи заяви на переказ коштів та квитанції, меморіальний ордер, які посвідчені підписом касира та печаткою каси. В матеріалах справи відсутні квитанції про перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь 15000 доларів США повернення коштів, внесених позивачем за депозитним договором №SAMDN7855, укладеним 11.05.2011 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк», а також: 4236393 грн - пені за неповернення депозитних коштів; 2618293,86 грн - пені за неповернення відсотків за користування депозитом; 2424 доларів США - річних на суму неповернутого депозиту; 12150 доларів США - відсотків за депозитним договором; 854,40 долари США - річних на суму несплачених відсотків за депозитом, а всього 6854686,86 грн та 30428,40 доларів США, у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк» кошти та нараховані проценти на суму вкладу станом на 29.10.2019 року не виплатив.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 09.04.2014 року, адресованої керуючому головним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , вбачається, що у зв`язку із закінченням терміну дії договорів №SAMDN55 від 11.05.2011 року по 11.03.2014 року сума вкладу 15000 доларів США, №SAMDN90 від 11.05.2011 року по 11.03.2014 року сума вкладу 10000,00 Євро та №SAMDN1731 від 14.09.2012 року по 14.03.2014 року сума вкладу 17000 доларів США, які були автоматично продовжені на один місяць згідно договору, просила розірвати дані договори між нею та «ПриватБанком» та вимагала негайного повернення їй її вклади та нарахування процентів по даним вкладам згідно тарифної ставки договору по даним вкладам, починаючи з 11.03.2014 року, оскільки вона їх не отримувала у Вижницькому відділені ПриватБанку (а .с. 8).

З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами, що уточнена вимога ставиться перед банком саме щодо стягнення вкладу за депозитним договором №SAMDN7855 від 11.05.2011 року, укладеного між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем АТ КБ «ПриватБанк», та пов`язаних з ним нарахувань.

Таким чином, зміст позовної заяви щодо стягнення завданих працівником банку збитків доводів не містить, отже додаткові мотиви суду першої інстанції за правилами ст.1172 ЦК України для відмови у задоволенні вимог виходять за межі диспозитивності цивільного процесу, отже є зайвими.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

В силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до рішення Вижницького районного суду від 17.10.2014 року по справі №713/1187/14-ц, залишеним без змін ухвалами Апеляційного суду Чернівецької області від 19.11.2015 року та Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договорів та стягнення грошових сум за договорами в сумі 17000,00 Євро, що еквівалентно 277720,84 гривень та 32000 доларів США, що еквівалентно 414369,57 гривень було відмовлено. До предмету цього спору також була включена сума 15 000 доларів США за депозитним договором №SAMDN7855 від 11.05.2011 року (а. с. 34-37).

З цього вбачається, що з підстав порушення прав споживача спір щодо розірвання депозитного договору та стягнення його розміру між цими самими сторонами був предметом судового розгляду, за яким через недоведеність його існування позивачу вже було відмовлено у його повернені.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підставою закриття провадження у справі є набрання законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

В порушення зазначених норм суд першої інстанції вразі встановлення цієї обставини після відкриття провадження повинен був закрити провадження в частині вимог, що стосуються стягнення суми депозитного вкладу, а не приступати до повторного їх з`ясування та дослідження доказів з наведенням мотивів для відмови.

Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Вимоги щодо стягнення відсотків за депозитним вкладом та стягнення сум за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, не були предметом розгляду в цій справі, отже спір в цій частині вимог раніше в судовому порядку не вирішувався.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма ст.15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно вимог ч.1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Таким чином, передумовою для захисту права шляхом стягнення відсотків та неустойки є доведеність існування невиконаних банком зобов`язань щодо неповернення депозитного вкладу.

Як зазначено вище, рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 17.10.2014 року №713/1203/14-ц встановлена обставина про відсутність існування депозитного вкладу №SAMDN7855 від 11.05.2011 року на суму 15 000 доларів США, розміщених у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення коштів за депозитним договором суд повторно вдався до дослідження цих обставин та прийшов до правильного висновку про відсутність доказів укладення такого депозитного договору, що стало підставою для відмови у стягненні коштів.

Проте, зазначена процесуальна помилка не вплинула на правильність рішення, не відноситься до обов`язкових підстав для його скасування, через що рішення в цій частині слід залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення по суті заявлених вимог відносно стягнення відсотків та неустойки.

Відповідно до пп. 1, 3-4 ч.1 та абз.2 ч.2 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року в частині відмови у стягненні складової в розмірі 15 000 доларів США підлягає скасуванню на підставі викладених вище обґрунтувань із закриттям провадження у справі, в іншій частині - без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 березня 2020 року в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення 15 000 доларів США за депозитним договором №SAMDN7855 від 11.05.2011 року скасувати, а провадження в цій частині вимог закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: А.І. Владичан

І.М. Литвинюк