Справа № 314/2509/20
Провадження № 2-з/314/23/2020
У Х В А Л А

іменем України

"11" червня 2020 р. суддя Вільнянського районного суду Запорізької області Кіяшко В.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

заявник звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.

У своїй заяві заявник просила суд забезпечити позов, шляхом заборони державним кадастровим реєстраторам ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області та Державним кадастровим реєстраторам відділу у Вільнянському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, та всім іншим державним кадастровим реєстраторам незалежно від їх підпорядкування та місцезнаходження, вчиняти будь-які юридично значимі дії по присвоєнню кадастрового номеру та формуванню земельної ділянки орієнтовною площею 0,4313 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) належить Вільнянській міській раді та перебуває у фактичному користуванні Орендного виробничого управління житлово-комунального господарства.

В обґрунтування поданої заяви вказала, що 13 листопада 2018 року вона купила земельну ділянку яка належала Вільнянській міській раді загальною площею 0,3263 га, кад. № :02:002:0009, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), що підтверджується договором купівлі - продажу від 13 листопада 2018 року, Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 грудня 2018 року та Інформацією з Державного земельного кадастру від 03 червня 2020 року. Згідно схематично-графічного зображення юридичних меж спірної земельної ділянки, яка міститься в загальнодоступній Публічній кадастровій карті та Кадастровому плані земельної ділянки № НОМЕР_1 , вбачається, що земельна ділянка має квадратну форму, з чотирма кутами, що підтверджується Кадастровим планом земельної ділянки № НОМЕР_1 . Між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Орендно виробничим управлінням ЖКГ існують давні непорозуміння та невирішений спір щодо спірної земельної ділянки. Зокрема, відповідач Орендно виробничим управлінням ЖКГ подавав скарги міському голові міста Вільнянськ, президенту України ОСОБА_2 та позивався до адміністративного суду. Наслідки розгляду скарг позивачу невідомі, а судове провадження було закрите, також є відповідь від правоохоронних органів. Внаслідок вищезазначених безпідставних претензій з боку відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ, між позивачем та керівництвом Орендно виробничого управління ЖКГ склалися особисті неприязні стосунки, але відповідач Орендно виробниче управління ЖКГ на цьому не зупинився, розуміючи відсутність юридичної перспективи у своїх претензіях, він припинив спроби правового вирішення конфлікту та вдався до силових протиправних дій, окрема, протиправно блокував встановлення позивачем паркану по межі спірної земельної ділянки площею 0,3263 га з залученням вантажних автомобілів та вчиненням інших протиправних дій. Як наслідок, обидві сторони конфлікту зверталися до правоохоронних органів. Документи щодо звернення до правоохоронних органів та прийняті ними процесуальні рішення до даної заяви не додаються, оскільки вони сторонам конфлікту не надсилалися, а з їх отриманням на даний час є складнощі пов`язані з карантином. Зазначені документи будуть надані найближчим часом, або буде подане клопотання про їх витребування судом, якщо відповідач Орендно виробниче управління ЖКГ буде заперечувати вказані обставини. Як наслідок протиправної поведінки відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ, позивач була змушена встановлювати паркан не по юридичній межі спірної земельної ділянки, а із значним фактичним відступом в бік своєї ділянки, від ділянки яку займає відповідач. Як наслідок, фактична площа земельної ділянки позивача зменшилася з 0,3263 га до близько 0,2 га та її земельна ділянка змінила форму з чотирикутної на п`ятикутну, оскільки значна частина ділянки яку позивач купила та за яку заплатила кошти залишилася за парканом, у фактичному користуванні відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ. Відповідно, фактична площа земельної ділянки відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ незаконно збільшилася. Точну площу втраченої позивачем та незаконно зайнятої відповідачем Орендно виробничого управління ЖКГ земельної ділянки, позивач визначити не може, оскільки це потребує спеціальних знань експерта, що має вирішуватися у позовному провадженні після відкриття провадження у справі та що не має визначального значення на стадії забезпечення позову. Позивач ніколи не відмовлялася від права власності на частину земельної ділянки, яка залишилася за парканом та у користуванні відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ. Вказана земельна ділянка належить позивачу на праві власності, що підтверджується доданим договором купівлі-продажу, по якому вона сплатила кошти та законність і обов`язковість якого ніким не оскаржується.Проте, нещодавно до позивача звернулися посадові особи відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ з питанням підписання акту погодження меж земельної ділянки площею 0,4313 га, яку фактично займає відповідач Орендно виробничого управління ЖКГ та надали їй копії Кадастрового плану № 2 та Матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевості) (додані як додатки № 11 та № 12, до даної заяви), їх земельної ділянки площею 0,4313 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ).Ознайомившись з вказаними документами, позивач відмовилася їх підписувати, оскільки її суміжна межа з відповідачем Орендно виробничого управління ЖКГ визначена не по юридичній межі, а по «існуючій огорожі».Отже очевидно, що у визначені відповідачем Орендно виробничого управління ЖКГ 0,4313 га, ввійшла також і частина земельної ділянки, яка раніше була куплена позивачем та перебуває у її приватній власності, але внаслідок протиправних дій відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ, залишилася за межами встановленого паркану у користуванні відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ.Окрім того, позивач випадково дізналася, від інших суміжних землекористувачів, що відповідач Орендно виробничого управління ЖКГ також звертався і до них з питанням підписання Акту погодження меж земельної ділянки площею 0,4313га. Інші суміжні землекористувачі вказаний акт підписали, при цьому на час їх підпису - він вже був підписаний позивачем. Оскільки позивач вказаний акт не підписувала та має давні неприязні стосунки з відповідачем Орендно виробничого управління ЖКГ, вона має припущення, що її підпис підроблений з метою фальсифікації та юридичного закріплення за відповідачем Орендно виробничого управління ЖКГ сформованої земельної ділянки площею 0,4313 га, до якої в тому числі ввійшла і частина земельної ділянки позивача, яку вона раніше купила та яка дійсно фактично залишилася за межею паркану. Але фактичне встановлення паркану по межі земельної ділянки площею близько 0,2 га, не припиняє юридично визначене право власності на 0,3263 га. Позивач була і залишається власником 0,3263 га і має право встановлювати паркани на своїй земельні ділянці де захоче і як захоче, але це не припиняє її право на ділянку, що залишилася за парканом. Тим більше, що фактичне встановлення паркану, було зумовлене протиправними діями відповідача Орендно виробничого управління ЖКГ, який силовим шляхом та способом перешкодив встановленню межі по юридичній межі. З метою захисту своїх прав та інтересів, позивач планує звернутися до суду з вимогою про відновлення меж її земельної ділянки у натурі. Вільнянська міська рада визначена як відповідач, у власності якого перебувають всі землі в межах міста, в тому числі і земельна ділянка площею 0,4313 га якою користується Орендне виробниче управлінням ЖКГ та яке намагається позбавити позивача на частину купленої нею земельної ділянки. На підставі викладеного просить задовольнити її заяву.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені норми, враховуючи характер майбутнього позову, вагомість поданих доказів при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Подана заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать проте, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. У ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження відповідачем Вільнянською міською радою вказаної земельної ділянки на користь третіх осіб і це призведе до утруднення виконання можливого рішення суду. Заява про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, оскільки з моменту державної реєстрації спірної земельної ділянки минуло вже більше року.

Крім того, з долучених до матеріалів заяви доказів, не можливо встановити, що дійсно земельна ділянка, щодо якої заявник просить заборонити вчинення певних дій, у тому числі, увійшла до складу належної їй земельної ділянки.

Враховуючи, те що заявником не наведено об`єктивних даних про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до викладеного, та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», статтями 149-153 ЦПК України, суд, -

постановив:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В. О. Кіяшко

11.06.2020