Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 559/913/18

провадження № 61-631св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргупредставника ОСОБА_1 - Рідченко Марії Володимирівни - на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року у складі судді Гордійчук С. О.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи вимоги тим, що за договором від 15 квітня 2010 року відповідач отримала кредит у розмірі 3 тис. грн у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 29 861 грн 95 коп., яку позивач просив стягнути із боржника.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 861 грн 95 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31 березня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 29 861 грн 95 коп., яка підлягає стягненню із боржника.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Апеляційну скаргу визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 30 листопада 2018 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Рідченко М. В. подано до апеляційного суду заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення. Заява підлягає задоволенню, оскільки причини пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного рішення, є поважними, а тому такий строк підлягає поновленню. Разом з тим, докази сплати судового збору відсутні. Скаржником повторно заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору з аналогічних підстав, з яких ухвалою суду від 14 листопада 2018 року у задоволенні клопотання було відмовлено. Будь-яких інших підстав для звільнення від сплати судового збору заявником не наведено.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - Рідченко М. В. - просить звільнити заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вона з 2006 року не отримує доходу, працює в ГО «Український центр суспільних даних» на громадських засадах. Значно великий судовий збір перешкоджає їй доступ до справедливого суду.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано із Дубенського міськрайонного суду Рівненської області цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

ОСОБА_1 не погодилася із рішенням суду першої інстанції та оскаржила його в апеляційному порядку. При цьому заявник просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на те, що за подання апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір у розмірі 2 643 грн, проте вона з 2006 року не отримує доходу, працює в ГО «Український центр суспільних даних» на громадських засадах.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рідченко М. В. про звільнення від сплати судового збору відмовлено з тих підстав, що скаржником належними і допустимими доказами не доведено того факту, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Апеляційну скаргу залишено без руху. Надано скаржнику строк протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги: зазначення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 17 вересня 2018 року та надання оригіналу квитанції, яка підтверджує сплату судового збору.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених положеннями законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Апеляційна скарга за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Спеціальним законом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Аналіз змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що відповідач у справі не є суб`єктом, на якого поширюється дія пунктів 1 та 2 частини першої цієї статті, оскільки їх положення стосуються лише позивачів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Встановивши, що ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху - не сплатила судовий збір, суд апеляційної інстанції, керуючись нормами статей 185, 357 ЦПК України, обґрунтовано визнав скаргу неподаною і повернув її заявнику.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона з 2006 року не отримує доходу, працює в ГО «Український центр суспільних даних» на громадських засадах, є безпідставними, оскільки скаржником належними і допустимими доказами не доведено того факту, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Апеляційний суд не вправі був звільнити відповідача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги і розглянути його скаргу по суті, так як це становило б порушення конституційного принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, а також не відповідало б вимогам щодо справедливості судових процедур.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

З огляду на встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у ОСОБА_1 пільг щодо його сплати, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) в цій справі дотримано. Судом не було створено заявнику незаконних перешкод в доступі до правосуддя.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Рідченко Марії Володимирівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик