ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
15 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
ОСОБА_1 ,
на рішення Жовтневого районному суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України про визнання права власності, -
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України про визнання права власності (а.с. 1-4), який в подальшому уточнила (а.с. 48-51).
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 173/09/06 від 29 вересня 2016 року набула право власності на автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 . Цей транспортний засіб, за твердженням позивача, законним способом був ввезений на територію України. В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України із заявою про реєстрацію транспортного засобу. Проте отримала відмову в проведенні реєстрації у зв`язку з ненаданням позивачкою повного необхідного пакету документів для автомобілів, які перебували в експлуатації за межами України і були зареєстровані у відповідних органах іншої держави.
Просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , н/з НОМЕР_2 .
Рішенням Жовтневого районному суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року у задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено в повному обсязі /а.с. 52, 55-57/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 60-63).

Територіальний сервісний центр № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України скористалось та подало відзив на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районному суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до даного відповідача про визнання за нею права власності на транспортний засіб, безпідставно посилалася на ст. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт рухомого майна та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об`єкт рухомого майна.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 вересня 2016 року між ПП «Авто Тайм» і ОСОБА_1 був укладений договір № 173/09/16 купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого у власність ОСОБА_1 був переданий автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 (а.с. 8, 9).

Відповідно до довідки Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №45.5/3-П-10 від 04 червня 2019 року, 05 липня 2016 року прийнята заява про вчинення кримінального правопорушення: викрадення декларації розмитнення на ПП «Автотайм». Довіреність на ім`я ОСОБА_2 на право керування транспортним засобом марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , н/ НОМЕР_3 НОМЕР_2 , технічного паспорту (серія та номер НОМЕР_4 - НОМЕР_5 , LG-HM НОМЕР_6 країна реєстрації Німеччина) на автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , н/ НОМЕР_3 НОМЕР_2 , а також інші особисті речі (а.с. 20).

Листом № 31/4-1242/П-104 від 20 квітня 2019 року територіальним сервісним центром № 1242 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України Пономарьовій Л.О. було відмовлено у проведенні реєстрації автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , н/ НОМЕР_3 НОМЕР_2 , у зв`язку з неподанням до сервісного центру реєстраційних або прирівняних до них документів іноземної держави, з якої автомобіль був ввезений на територію України (а.с. 21).

Відмова відповідача в реєстрації автомобіля була оскаржена ОСОБА_1 у судовому порядку, проте рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 160/5983/19 було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії Територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у проведенні державної реєстрації транспортного засобу марки «Chevrolet» моделі «Matiz», 2006 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , н/з НОМЕР_2 ; зобов`язання Територіального сервісного центру № 1242 Регіонального сервісного центру МВС України в Дніпропетровській області зареєструвати за ОСОБА_1 вказаний транспортний засіб. Суд дійшов висновку, що відмова у проведенні державної реєстрації транспортного засобу є правомірною, відповідач діяв у межах повноважень та у порядку, встановленому чинним законодавством, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 23-26).

За ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст 16 ЦК Ураїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди, тощо.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Попереднім власником транспортного засобу був ПП «Авто Тайм» (а.с. 8).

Судом встановлено, що ні попереднім власником, ні будь-якою іншою особою, не оспорюється право власності позивача на транспортний засіб.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач, звернувшись до суду у даній справі з позовними вимогами до Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України про визнання за нею права власності на транспортний засіб, безпідставно посилалася на ст.392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об`єкт рухомого майна.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України про визнання за нею права власності на транспортний засіб.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Доводи апеляіційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом неправильно встановлені обставини справи, доводи щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до свого тлумачення заявником діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

При цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районному суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко М.О. Макаров