Номер провадження: 22-ц/813/2083/20
Номер справи місцевого суду: 499/476/19
Головуючий у першій інстанції Тимчук Р. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 499/476/19

Номер провадження: 22-ц/813/2083/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

- відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», поданою представником - Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Тимчука Р.М. 16 жовтня 2019 року,

встановив:

У червні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.11.2007 року (далі - Кредитний договір) станом на 30.04.2019 року в загальному розмірі 123 266,28 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 13 102,01 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.11.2007 року по 31.01.2017 року в розмірі 110 164,37 грн..

Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно укладеного між сторонами вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13 500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно п. п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою».

Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, умов договору з обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п. 4.9. Умов та правил надання банківських послуг. Згідно із п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахунку.

На підставі п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.

Згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 0 від суми позову.

Відповідно до п. 5.6 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого відкритого в Банку рахунку, в частості з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Згідно з п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

На підставі п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, які підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.7 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому Банком розмірі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором.

Пунктом 5.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленому Банком розмірі у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у Розрахунку заборгованості. Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідачка порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.04.2019 року в загальному розмірі 769 076,08 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 13 102,01 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 749 894,35 грн.; - заборгованість за пеню та комісією 6 079,72 грн..

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 123 266,38 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 13 102,01 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.11.2007 року по 31.01.2017 року в розмірі 110 164,37 грн.(а. с. 2 4).

Разом із позовом Банк надав суду заяви про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 24) та розгляд справи за відсутності позивача та винесення заочного рішення у разі виникнення обставин, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. (а. с. 25).

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 26.06.2016 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а. с. 30 - 31).

17.07.2019 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву Банку (а. с. 37- 38), який ухвалою суду першої інстанції від 09.09.2019 року (а. с. 57 58) було повернуто, у зв`язку з не підписанням останнього особою, яка його подала.

07.10.2019 року до суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_1 на позов Банку (а. с. 63 64), в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позову. ОСОБА_1 посилається на те, що підписана нею анкета-заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, кредитного ліміту, видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Надані Банком Умови та правила надання банківських послуг не містять відомостей про їх підписання нею. Отже, позивачем не доведено факту укладання кредитного договору в належній формі та узгодження його істотних умов. Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладання кредитного договору на вказаних Банком у позовній заяві умовах. Верховний Суд у постанові від 14.06.2018 року по аналогічній справі № 364/737/17 зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо тіла кредиту та розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Таким чином, позовні вимоги Банку є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не засновані на законі.

15.08.2019 року до суду першої інстанції надійшла відповідь Банку на відзив, в якому останній вказує, що при укладанні кредитного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: - заяві позичальника; - Умовах надання банківських послуг; - Правилах користування платіжною карткою; - Тарифах банку. Сторонами були вчинені усі необхідні дії задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору. У підписаній анкеті-заяві ОСОБА_1 висловила свою згоду на укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Особистим підписом вона засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. ОСОБА_1 надала Банку свій паспорт. З позовної заяви вбачається, що було встановлено поточну процентну ставку в розмірі 3% на місяць (36% річних), вказані розмірі комісії та штрафів тощо. Таким чином, сторонами при укладанні кредитного договору були обговорені усі його істотні умови. Згідно доданих до цієї відповіді на відзив виписки з карткового рахунку чітко вбачається встановлення кредитного ліміту, отримання коштів через банкомат, погашення кредиту. Вказане підтверджує обізнаність відповідачки про умови договору, тарифи Банку. Розрахунок заборгованості відповідачкою не спростований. Діє презумпція правомірності правочину. Враховуючи наявні у справі докази, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають, зобов`язання належним чином відповідачкою не виконані (а. с. 40 43).

Згідно наявної у справі довідки (а. с. 66) сторони у судове засіданні не з`явилися.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області 16 жовтня 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову Банку відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Надана Банком на підтвердження укладання кредитного договору копія анкети-заяви (а. с. 9) про приєднання відповідачки до Умов та Правил надання банківських послуг не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджував би факт надання відповідачці кредитного ліміту в сумі 13 500 грн..

12.11.2007 року ОСОБА_1 заповнила та подала до Банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій зазначила особисту інформацію про себе - паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання та контактний телефон. У вказаній анкеті-заяві відповідачка лише зазначила, що вона: - погодилась, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг; - вона ознайомилася і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банка, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі; - вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті Банку.

Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідачки. При цьому, суд не встановив, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брала на себе зобов`язання відповідачка зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Звертаючись до суду із цим позовом, Банк на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 12.11.2007 року, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та розрахунок заборгованості.

Однак, жодних доказів щодо відкриття карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , договору про відкриття кредитної лінії, доказів про отримання кредитної картки та доказів про ознайомлення відповідачки саме з текстом Умов та Правил надання банківських послуг в Банку, які є підставою даного позову, позивач до суду не надав.

Більш того, у зазначеній копії анкети-заяви відсутні дані про те, яка банківська картка була видана відповідачці, строк її дії, який рахунок відкрито на ім`я позичальника. Не зазначено кредитний ліміт та строк дії картки. Із даної заяви вбачається, що пам`ятка клієнта, яка є невід`ємною частиною договору відповідачці не видавалася.

За таких обставин, суд вважав, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому не можуть вважатися доказом на підтвердження умов надання кредиту та того, що під час підписання заяви відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.

Доводи представника Банку про те, що відсутність підпису відповідачки в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що анкета-заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку не містять жодного посилання на Умови та Правила надання банківських послуг в Банку. Загальне зазначення в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку не можуть свідчити про той факт, що саме ці Умови та Правила надавались відповідачці, і що саме ці Умови та Правила мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, оскільки позивачем не надано підписані відповідачкою Умови та Правила.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року №6-2320цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого суд не встановив наявності належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.

Доводи позивача про те, що Банком надані належні та допустимі докази по справі та наданий розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору, судом оцінені критично.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Наданий розрахунок заборгованості не містить даних про реквізити розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість. Також, розрахунок не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Розрахунок заборгованості не підтверджує існування боргу, так як він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій. Виписок із особового рахунку відповідачки про рух коштів на ньому суду не надано.

Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, на яких підпис не потрібен, якщо саме ці Умови та Привила були чинні під час укладання договору. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Оскільки умови кредитного договору (анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг) не містять письмової форми угоди про неустойку, до того ж пункт про стягнення неустойки не відображений у заяві позичальника, а додані Банком до позову Умови не містять підпису відповідачки, не мають реквізитів необхідних для офіційного документа, то у задоволенні вимог про стягнення пені також слід відмовити (а. с. 67 71).

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд не звернув уваги на те, що у анкеті-заяві вказані проценти за користування кредитом у розмірі 3% на місяць, а тому викладений у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 висновок Верховного Суду не може бути застосований у даній справі. Підписавши анкету-заяву, відповідачка засвідчила ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг. Користуючись кредитними коштами, відповідачка частково погашала заборгованість, тим самим підтвердила укладання кредитного договору. З наданої Банком виписки по рахунку вбачається користування коштами, а тому відсутні підстави для відмови у стягненні тіла кредиту та процентів за його користування.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.12.2019 року відкрито апеляційне провадження. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копія апеляційної скарги були направлені ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги. Правом надання відзиву не скористалася. Відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (123 266,38 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

17.02.2020 року Одеським апеляційним судом було постановлено ухвалу про закінчення підготовки справи до апеляційного розгляду. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову Банку саме у повному обсязі.Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 626, 627, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12.11.2007 року ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої виявила бажання отримати кредит у вигляді кредитного ліміту за платіжною карткою «Універсальна. 30 днів пільгового періоду» (а. с. 9 9 зворотна сторона).

У вищевказаній анкеті вказується про надання Банком позичальнику кредиту у сумі 1 054,08 грн., на строк 10 місяців з 12.11.2007 року по 12.09.2008 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 30,57 грн., одноразової винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 175,68 грн., в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії, які визначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», «Стандарт» (далі - Умови) строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - щомісяця, в період сплати, за який приймається період з «10» по «15» число кожного місяця, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 136,04 грн. для погашення заборгованості за, Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Для виконання зобов`язань Банк відкриває Позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагород та іншим платежам. Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначених у п. 5.1 Умов за кожний день прострочки. Відсоткова ставка може змінюватися в залежності від облікової ставки НБУ чи в інших випадках, відповідно до п. 3.3 Умов.

Згідно вищевказаної анкети позичальника ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_2 .

Банк відкрив позичальнику відповідний рахунок, рух коштів по якому підтверджується наданою Банком суду першої інстанції випискою (а. с. 44 52). Таким чином, не відповідають дійсності посилання суду першої інстанції про те, що виписок із особового рахунку відповідачки про рух коштів на ньому суду не було надано.

Отримання відповідачкою картки підтверджується наданою Банком суду першої інстанції фотографією (а. с. 53). Рух коштів по відкритому Банком позивачці рахунку підтверджується доданою Банком до відповіді на відзив Випискою по рахунку (а. с. 44 52).

Додані Банком до позову Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 10 15 зворотна сторона) не містять підпису відповідачки. Відповідачка у наданому суду першої інстанції відзиві на позов (а. с. 37 39, 63 64) посилається на те, що надані Банком Умови та правила надання банківських послуг нею не підписані. Не доведеними є обставини, що саме ці Правила та умови надання банківських послуг вона розуміла при укладанні договору.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачка свої зобов`язання перед Банком не виконала, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість, станом на 30.04.2019 року, в загальному розмірі 769 076,08 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 13 102,01 грн.; - заборгованість за процентами 749 894,35 грн.; - заборгованість з нарахованої комісії у сумі 6 079,72 грн.. З вказаної заборгованості Банк пред`являє до стягнення заборгованість у загальному розмірі - 123 266,38 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом 13 102,01 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом з 12.11.2007 року по 31.01.2017 року в розмірі 110 164,37 грн. (а. с. 5 8 зворотна сторона). Вищевказаний розрахунок боргу відповідачкою не спростовано.

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Згідно із статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно із ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У випадку по даній справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період з часу виникнення спірних правовідносин (12 листопада 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 червня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За обставин, коли відповідачка заперечує ознайомлення та підписання нею наданих Банком Умов та правил надання банківських послу, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, наявність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами в іншому розмірі, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладанні договору Банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме наданих Банком Умов та правил надання банківських послуг, які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги Банку про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих нею коштів, а саме - 13 102,01 грн..

Наведений висновок апеляційного суду є відображенням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якою відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 р. (провадження № 6-144цс14).

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими.

В анкеті - заяві позичальника процентна ставка зазначена у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту (а. с. 9 9 зворотна сторона), що становить 0,12% річних і не відповідає розміру процентів 36% річних, вказаному Банком у розрахунку заборгованості (а. с. 5 8 зворотна сторона). Виходячи з того, що відповідачка заперечує ознайомлення та підписання наданих Банком Умов та правил надання банківських послуг, колегія не приймає до уваги вказаний Банком розмір процентів (36% річних) у розрахунку заборгованості. За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом з 12.11.2007 року по 31.01.2017 року в розмірі 110 164,37 грн.. З врахуванням відсутності заяви відповідачки про застосування позовної давності, необхідно стягнути заборгованість по процентам, виходячи з розміру 0,12% річних, що становить 367,72 грн..

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом є частково обґрунтованими.

Виходячи з вищевказаного, необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у загальному розмірі 13 469,73 грн., яка складається з: - неповернуті кошти у розмірі - 13 102,01 грн.; - заборгованість по процентам у розмірі 367,72 грн..

Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (11%) у розмірі 528,28 грн. = (1 921,00 грн. (а. с. 1) + 2 881,50 грн. (а. с. 98)) х 11%.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Криловою Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № НОМЕР_4 , МФО 305299) заборгованість за договором без номеру від 12 листопада 2007 року у загальному розмірі 13 469 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят дев`ять) грн. 73 коп., яка складається з: - неповернуті кошти у розмірі - 13 102 (тринадцять тисяч сто дві) грн. 01 коп.; - заборгованість по процентам у розмірі 367 (триста шістдесят сім) грн. 72 коп..

В решті позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (, рахунок № НОМЕР_4 , МФО 305299) судовий збір у розмірі 528 (п`ятсот двадцять вісім) грн. 28 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе