Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа №501/2836/16-ц

провадження № 61-40230св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб», публічне акціонерне товариство «Фінансова компанія «СТС-Інвест»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року у складі колегії суддів Сєвєрової Є. С., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду до товариства з обмеженою відповідальністю «Стройтехснаб» (далі - ТОВ «Стройтехснаб»), публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (далі - ПАТ «СТС-Інвест», з позовом, вимоги якого уточнила під час розгляду справи та просила стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку у розмірі 41 561,79 грн за прострочення та неналежне надання фінансової послуги з управління майном, стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» неустойку (пеню) у розмірі 15 170 053,80 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань з будівництва об`єкту та передачі у власність об`єкту інвестування.

Позов мотивовано тим, що 19 травня 2006 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест»), правонаступником якого є ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», угоду про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання умов якої, з метою отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , позивач передала відповідачу на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 265 233,24 грн, що еквівалентно 51 501,6 доларів США.

23 травня 2006 року від товариства, яке зобов`язалось профінансувати за рахунок коштів фонду будівництво ТОВ «Стройтехснаб» зазначеної квартири у вказаному будинку, позивач отримала свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А. Відповідно до умов договору будинок мав бути споруджений і зданий в експлуатацію в 2-му кварталі 2008 року.

Відповідач допустив недобросовісну поведінку по відношенню до позивача як довірительки фонду, відмовившись добровільно передати їй майнові права на повністю проінвестований об`єкт будівництва, про що свідчить прийняте судове рішення у справі №501/5834/13-ц від 03 березня 2014 року на її користь.

У зв`язку з наведеним, позивач, на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» пеню у розмірі 15 170 053,80 грн за період з 02 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року та з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку у розмірі 41 561, 79 грн за період з 11 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 червня 2017 року у складі судді Пушкарського Д. В. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки послугу з управління майном згідно угоди та Правил ФФБ позивач отримує безкоштовно, то заявлені ним вимоги до ПАТ «ФК «СТС-Інвест» не підлягають задоволенню. Крім того, позивач не надав належних доказів того, що звертався до управителя фондом ПАТ «ФК «СТС-Інвест» із заявами про розірвання угоди, вихід з учасників фонду фінансування будівництва та повернення коштів, внесених до фонду фінансування будівництва.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ТОВ «Стройтехснаб» скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ТОВ «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 05 грудня 2015 року по 05 грудня 2016 року у розмірі 7 957 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що ТОВ «Стройтехснаб» несе відповідальність за будівництво об`єкту, введення його до експлуатації та передачу об`єкта будівництва установникам на умовах і в терміни, визначені цією угодою та правилами Фонду (п.2.3. угоди ), в свою чергу, пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва.

Виходячи з таких умов договору та норм цивільного законодавства, зобов`язання ТОВ «Стройтехснаб» виникло і перед ОСОБА_1 , однак у встановлений строк не виконано.

За об`єкт інвестування, ОСОБА_1 сплачено 265 233,24 грн, тому розмір неустойки за період з 02 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року складає 7 957 грн та підлягає стягненню з ТОВ «Стройтехснаб» на користь позивача.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ТОВ «Фінансова компанія «СТС - Інвест», суд апеляційної інстанції виходив з того, що за положеннями пункту 4.6.3. угоди № 04 про фінансування об`єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС - Інвест» (управитель) з ТОВ «Стройтехснаб» (забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконання забудовником зобов`язань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів. При виявленні таких ризиків управитель зобов`язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, , в тому числі припинення фінансування будівництва та розірвання угоди.

Таким чином, ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», прийняла на себе зобов`язання щодо контролю за будівництвом.

Разом з тим, за неналежне здійснення зобов`язань ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест» було вже притягнуто до відповідальності, про що свідчить рішення апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», третя особа - ТОВ «Стройтехснаб» про стягнення пені.

Апеляційний суд виходив з того, що хоча позивачем і пред`явлена вимога про стягнення пені за інший період, однак по суті це є відповідальністю за нездійснення належного контролю, тому не може застосовуватися повторно, а отже відсутні підстави для задоволення заявлених у цій справі вимог до вказаного відповідача немає.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в частині відмови у задоволенні вимог до відповідача ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, хоча і шляхом іншого обґрунтування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити ухвалене апеляційним судом рішення в оскаржуваній частині та стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» на її користь пеню у розмірі 15 170 053,80 грн за період з 02 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року, та з ПАТ «СТС-Інвест» неустойку у розмірі 41 561,79 грн за період з 11 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неправильно витлумачив положення норм частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та не застосував положення 533 ЦК України, оскільки в укладені між сторонами угоді загальна вартість об`єкта інвестування становить 265233,24 грн, що еквівалентно 51 501,60 доларів США, тому і пеня має обраховуватися відповідно до курсу гривні до долара США, який на момент уточнення позовних вимог дорівнював 26,90 грн за 1 долар США, а загальна вартість замовлення в еквіваленті 51 501,60 доларів США вже становила 1 385 393,04, тому сума пені визначена апеляційним судом неправильно.

Суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог до ПАТ ФК «СТС-Інвест» про стягнення пені у розмірі 41 561,79 грн за період з 11 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року, розрахунок якої передбачений частиною п`ятою статті 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме, у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, тобто вартість квартири х 3% = розмір неустойки.

Апеляційним судом не враховано, що після стягнення з ПАТ ФК «СТС-Інвест» на підставі рішення суду від 22 червня 2016 року, зміненого рішенням апеляційного суду від 14 лютого 2017 року у справі № 501/5126/15-ц, ПАТ ФК «СТС-Інвест» не здійснив виконання зобов`язань перед позивачем, за період розгляду справи, ПАТ ФК «СТС-Інвест» так і не здійснив передбачені угодою, Правилами ФФБ та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» заходи для виконання взятих на себе зобов`язань і забезпечення передачі у власність повністю оплаченої позивачем квартири.

Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надійшов.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення апеляційного суду оскаржується виключно в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки, у зв`язку з чим Верховний Суд переглядає судове рішення в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, викладених у касаційній скарзі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини, встановлені судами

22 квітня 2005 року між ТОВ «ФК «СТС-Інвест», правонаступником якого є ПАТ «ФК «СТС-Інвест», та ТОВ «Стройтехснаб» укладена угода №04 про фінансування будівництва з залученням коштів наданих в управління Фонду фінансування будівництва, згідно з пунктами 2.2., 2.3. якої управитель ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовляє забудовнику ТОВ «Стройтехснаб» збудувати об`єкт будівництва 19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 8; 9; 10; 11 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення згідно затвердженої проектно-кошторисної і технічної документації, ввести його в експлуатацію та передати об`єкт будівництва установникам на умовах і в термін, визначені цією угодою та правилами Фонду.

Пунктом 4.6. угоди №04 управитель наділений правами здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва, контролювати дотримання забудовником виконання умов та зобов`язань за угодою з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до зростання вартості будівництва більш ніж на 5 відсотків, збільшення строків будівництва більш ніж на 30 календарних днів, припинити фінансування будівництва, розірвати угоду, вимагати повернення всіх коштів спрямованих на це будівництво.

Пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва за кожні 10 днів порушення термінів.

Пунктом 11.2 угоди №04 обумовлено, що у всьому, що не врегульовано даною угодою, сторони керуються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами Фонду та діючим законодавством України.

19 травня 2006 року між ОСОБА_1 , як довірителем, та ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», як управителем, укладено угоду №144/05 про участь у фонді фінансування будівництва - об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктами 1.1., 1.3. угоди №144/05 обумовлено, що довіритель, на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва виду А, дає згоду на участь у Фонді, бере на себе зобов`язання виконувати Правила Фонду, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об`єкту інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок Фонду у довірче управління з подальшим використанням коштів Фонду у порядку визначеному Правилами Фонду. При укладанні цієї Угоди управитель закріплює за довірителем обраний ним об`єкт інвестування, характеристики якого визначені у Свідоцтві про участь у Фонді, яке є невід`ємною частиною цієї Угоди.

Пунктом 2.2. угоди №144/05 визначений об`єкт інвестування - 2-кімнатна квартира АДРЕСА_3 на 11 поверсі, загальна площа квартири 71,53 кв.м, житлова площа 37,69 кв.м. (вказані розміри квартири є проектними).

Відповідно до пункту 2.4 угоди №144/05, загальна вартість об`єкта інвестування становить 265 233,24 грн, що еквівалентно 51 501,60 доларів США за комерційним курсом.

Вартість об`єкта інвестування внесена позивачем у повному обсязі, про що видане свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 23 травня 2006 року, згідно якого кількість закріплених за довірителем вимірних одиниць об`єкту інвестування складає 71,53 кв.м.

Орієнтовний (запланований) термін здачі об`єкта будівництва - ІІ квартал 2008 року (пункт 2.2.1. угоди №144/05).

Відповідно до пунктів 1.1., 9.3. угоди №144/05 правовідносини, що породжуються нею регулюються Правилами Фонду, а у всьому, що не врегульовано даною Угодою, Сторони керуються діючим законодавством України.

01 лютого 2012 року Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України було складено Акт про порушення ПАТ «ФК «СТС-Інвест» законодавства у сфері фінансових послуг.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 березня 2014 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано майнове право на зазначений об`єкт інвестування.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ФК «СТС-Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 241 700 грн. Стягнуто з ПАТ «ФК «СТС-Інвест» на користь держави судовий збір у розмірі 6890 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.02.2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 червня 2016 року змінено. Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», третя особа: ТОВ «Стройтехснаб», про стягнення пені за невиконання зобов`язань задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» пеню за період з 10 грудня 2014 по 10 грудня 2015року в сумі 7 956,99 грн. Стягнуто з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на користь держави 487,2 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Спеціальним законом, який встановлює загальні принципи, правові та організаційні засади залучення коштів фізичних і юридичних осіб в управління з метою фінансування будівництва житла та особливості управління цими коштами є Закон України від 19 червня 2003 року

№ 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон № 978-IV).

Відповідно до частини другої статті 12 цього Закону правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ.

За змістом частини 11 статті 20 Закону № 978-IV для встановлення факту виконання відповідачем умов договору про участь у ФФБ та факту припинення управління майном, необхідне настання всіх трьох наступних умов у їх поєднанні: виконання довірителем всіх зобов`язань перед управителем ФФБ; введення об`єкта до експлуатації; підписання довірителем із забудовником акту прийому-передачі закріпленого за ним об`єкта інвестування, після введення об`єкта в експлуатацію.

З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа як управитель створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (статті 5, 6, 7, 9 Закону).

Пунктом 6.4. угоди №144/05 встановлено, що якщо довіритель виконав усі зобов`язання перед управителем та після введення об`єкта будівництва в експлуатацію підписав акт прийому-передачі закріпленого за ним об`єкта інвестування, умови цієї угоди про участь в ФФБ вважаються виконаними та управління майном припиняється.

Установлено, що на час звернення до суду ОСОБА_1 з указаним позовом, об`єкт будівництва до експлуатації не введено.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Пунктом 2.3. угоди №04, укладеної між ТОВ «ФК «СТС - Інвест», правонаступником якого є ПАТ «ФК «СТС-Інвест», та ТОВ «Стройтехснаб», передбачено, що ТОВ «Стройтехснаб» несе відповідальність за будівництво об`єкту, введення його до експлуатації та передачу об`єкта будівництва Установникам на умовах і в терміни, визначені цією угодою та правилами Фонду.

У пункті 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва.

За змістом статті 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої сторони права щодо боржника та (або) кредитора.

За встановлених обставин, зокрема факту невиконання відповідачами положень Закону № 978-IV та угод, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що зобов`язання ТОВ «Стройтехснаб» виникло і перед ОСОБА_1 , однак у встановлений строк не виконане, що є підставою, відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» для стягнення на користь позивача пені.

Правильність розрахунку пені за період з 05 грудня 2015 року по 05 грудня 2016 року, визначеного судом та стягнутої з ТОВ «Стройтехснаб» на користь позивача, останнім не спростовано, а відповідачами не оспорюється.

Доводи касаційної скарги про незастосування до спірних правовідносин норм частини третьої статті 533 ЦК України та неправильне обрахування пені є необгрунтованими та спростовуються наступним.

За змістом положень статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, грошовий еквівалент в іноземній валюті застосовується лише тоді, коли його визначено у зобов`язанні договором або законом.

У справі, яка переглядається, установлено, що загальна вартість замовлення за об?єкт інвестування відповідно до наявних у матеріалах справи квитанцій була внесена позивачем у національній валюті України - гривні, у свідоцтві про участь ОСОБА_1 у ФФБ виду А від 23 травня 2006 року внесені кошти до ФФБ визначені в гривні, а умови угоди не містять вказівки на те, що у разі невиконання відповідачем зобов?язань внесена сума підлягає поверненню у відповідному еквіваленті.

За таких обставин, суд апеляцйіної інстанції дійшовправильного висновку про стягнення неустойки у гривнях.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №501/5126/15 (провадження №61-16547св18).

Схожі за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі №501/3051/16-ц (провадження №61-41988св18).

Доводи касаційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позовних вимог до ПАТ ФК «СТС-Інвест» про стягнення пені за період з 11 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року, є необґрунтованими та, за встановлених у цій справі конкретних обставин, не спростовують правильність висновків апеляційного суду щодо відсутності підстав для їх задоволення, з огляду на наступне.

За змістом положень частини першої статті 18 Закону України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», в редакції, яка діяла на час укладання сторонами угоди, управитель був зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням забудовником виконання умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 90 днів.

Пунктом 4.6.3. угоди № 04 про фінансування об`єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» (управитель) з ТОВ «Стройтехснаб» (забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконання забудовником зобов`язань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів. При виявленні таких ризиків управитель зобов`язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, в тому числі припинення фінансування будівництва та розірвання угоди.

Таким чином, ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» взяла на себе зобов`язання щодо контролю за будівництвом.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

До моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

У справі, яка переглядається установлено, що за неналежне здійснення зобов`язань щодо контролю за будівництвом, визначених наведеною вище нормою Закону та обумовлених вказаними умовами договору, ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» вже притягнуто до відповідальності у вигляді стягнення пені в межах річного строку, нарахованої відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, за вказане порушення, рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року, стягнуто з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 10 грудня 2014 року по 10 грудня 2015 року в сумі 7 956,99 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач пред`явив вимогу про стягнення пені за інший період (з 11 грудня 2015 року по 02 грудня 2016 року), проте обґрунтовує їх фактом вчинення порушення, що вже був предметом судового розгляду та за який на управителя накладено стягнення у вигляді пені. При цьому, нових обставин та нових фактів порушення управителем взятих на себе зобов`язань позивачем належними і допустимими доказами не доведено та судом не встановлено.

З урахуванням конкретних обставин, встановлених у справі, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що пред`явлені позивачем вимоги про стягнення пені з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» за своїм змістом є відповідальністю за нездійснення належного контролю за будівництвом та, з огляду на покладення на управителя судовим рішенням відповідальності у вигляді нарахування пені, відсутні підстави для повторного застосування цієї міри відповідальності за вчинення одного й того ж порушення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, зокрема, в тому контексті, який на думку заявника, свідчить про наявність підстав для нарахування пені з прив`язкою до курсу долара США.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом надано належну оцінку всім наданим сторонами доказам, до переоцінки яких, в силу приписів статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків апеляційного суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 17 квітня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська