610/697/20
2/621/569/20

УХВАЛА
18 червня 2020 року м. Зміїв
Суддя Зміївського районного суду Харківської області Бібік О.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції,
ВСТАНОВИВ:
На обгрунтування позовних вимог зазначає про те, що вироком суду його засуджено до довічного позбавлення волі та направлено для відбування покарання у Роменську виправну колонію Сумської області (№ 56), наразі тимчасово знаходиться в ДУ "Сумський слідчий ізолятор".
02.02.2018, 05.09.2019, 12.09.2019 представником ДУ "Сумський слідчий ізолятор" йому було вручено у розпечатаному вигляді листи Балаклійського районного суду Харківської області, які були адресовані на ім`я ДУ "Сумський слідчий ізолятор" для вручення йому.
Вважає, що такими діями Балаклійський районний суд Харківської області не виконав приписи ч. 3 ст. 222 ЦПК України зі змінами, внесеними ЗУ № 2453-VI від 07.07.2010, якою встановлено порядок направлення судового рішення особам, які брали участь у справі, а ДУ "Сумський слідчий ізолятор", у свою чергу, не повертав до суду зазначену кореспонденцію, чим порушив положення ч. 4 ст. 113 КВК України та п. 5 Розділу ІІ Інструкції № 1304/5, якою передбачено вручення засудженому кореспонденції від суду у запечатаному вигляді, чим порушено його право на таємницю кореспонденції від суду, передбачене ст. 31 Конституції України, ч. 1 ст. 14 КПК УКраїни, ч. 2 ст. 7 КВК України, ч. 1 ст. 306 ЦК України та п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Внаслідок протиправних дій відповідачів йому завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду за захистом порушених прав.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.03.2020 підсудність цивільної справи за вказаним позовом визначена Зміївському районному суду Харківської області.
Автоматизованою системою розподілу 09.04.2020 справу розподілено в провадження судді Бородавки К.П.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Зміївського районного суду Харківської області від 15.06.2020 призначено повторний автоматизований розподіл вищевказаної справи, у зв`язку з закінченням строку, на який була відряджена суддя ОСОБА_2 відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30.05.2019 № 1439/0/15-19 «Про відрядження для здійснення правосуддя судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області Бородавки К. П. до Зміївського районного суду Харківської області строком на один рік».
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справа надійшла в провадження судді Бібіка О.В.
Відповідно до ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Ознайомившись з позовною заявою, дійшов наступного.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.
Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв`язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.
Також, згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам роз`яснено, що у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини першої статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ. Скарги на дії, бездіяльність і рішення суддів мають розглядатися відповідно до процесуального законодавства.
Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.
Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.
Щодо цивільної відповідальності, до якої позивачі мали намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначає, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: i) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); ii) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; iii) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).
Зазначений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя.
Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їхніх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони, відповідно, були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС.
Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.
Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.
Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст.62,126,129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.
У зв`язку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов`язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на вищенаведене, дійшов до висновку, що провадження в частині вимог до Балаклійського районного суду Харківської області належить закрити, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
При вирішенні питання про прийняття позову до ДУ "Сумський слідчий ізолятор", Казначейської державної служби України, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
За ч. 15 ст. 28 ЦПК України, позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
Положеннями статті 31 ЦПК України встановлено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.
Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 31, 33, 255 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду до провадження.
Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Балаклійського районного суду Харківської області, Державної установи «Сумський слідчий ізолятор (№ 25)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції в частині вимог щодо Балаклійського районного суду Харківської області - закрити, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Копію ухвали направити учасникам справи.
Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.
Повний текст ухвали складено 18.06.2020.
Суддя: