Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 760/2330/15-ц

провадження № 61-29911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебаченняпро поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення сум та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року у складі судді Усатової І. А.та постанову Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2018 рокуу складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В. , Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона працювала на посаді економіста планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Наказом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебаченнявід 31 грудня 2014 року № 103/ок її звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скорочення чисельності та штату працівників.

Їй безпідставно не були нараховані та виплачені одноразові премії з нагоди державних та професійного свят по одному посадовому окладу в розмірі 2 655 грн до Дня незалежності України та до Дня працівників радіо, телебачення і зв`язку за листопад та серпень 2014 року.

Крім того, у серпні 2014 року їй було зменшено розмір щомісячної премії, яка передбачена пунктом 5.12 колективного договору, за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності зі 100 % до 50 %, у зв`язку з чим не донараховано та не виплачено в серпні 2014 року 862,88 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просила суд: визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 31 грудня 2014 року № 103/ок про її звільнення з посади економіста планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення; поновити її на роботі на посаді економіста планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення і до моменту поновлення на роботі; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй невиплачену в 2014 році премію в розмірі 2 655 грн до Дня незалежності України та в розмірі 2 655 грн до Дня працівників радіо, телебачення і зв`язку; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй ненараховану та невиплачену премію за основні результати виробничої та фінансово-господарської діяльності за серпень 2014 року в розмірі 862,88 грн; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй ненараховану та невиплачену в 2014 році матеріальну допомогу у зв`язку зі зростанням вартості товарів та послуг на споживчому ринку у розмірі двох мінімальних заробітних плат у розмірі 2 436 грн та 0,5 посадового окладу, тарифної ставки (окладу) у розмірі 1 328 грн; стягнути з відповідача на її користь 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 31 грудня 2014 року № 103/ок про звільнення ОСОБА_1 з посади економіста планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді економіста планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення з 01 січня 2015 року.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2015 року до 07 лютого 2018 року у розмірі 282 425,20 грн, 2 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на користь держави судовий збір у розмірі 3 555,05 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 на підставі положень пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог трудового законодавства, без попередньої згоди профспілкового комітету. При цьому в судовому порядку було визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року № 378, на підставі якого видано наказ Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 31 грудня 2014 року № 103/ок про звільнення ОСОБА_1 .

При винесенні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Щодо позовних вимог про нарахування та стягнення премій, то відповідно до умоу колективного договору та Закону України «Про оплату праці» за наявності фінансової можливості з врахуванням трудового внеску кожного із працівників адміністрація має право проводити преміювання, проте адміністрація Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення не вбачала підстав для преміювання ОСОБА_1 .

При цьому у зв`язку з невиплатою належних грошових сум при звільненні позивач зазнала втрату нормальних життєвих зв`язків, які вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що свідчить про завдання їй моральної шкоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення залишено без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києвазалишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням трудового законодавства, відповідачем допущено порушення статті 49-4 КЗпП України, не отримано попередньої згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивача.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2015 року до 07 лютого 2018 року.

Застосувавши норму статті 237-1 КЗпП України та врахувавши роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», районний суд також дійшов обґрунтованого висновку про завдання ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок порушення її законних права та при визначенні розміру виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 760/2330/15-ц з Солом`янського районного суду м. Києва.

Клопотання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення про зупинення виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року та постанови Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2018 рокузадоволено частково.

Зупинено виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва

від 07 лютого 2018 року, за виключенням виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У липні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві, Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Гулько Б. І., Лідовець Р. А.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 червня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві, Луспенику Д. Д., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Черняк Ю. В., у зв`язку з постановленням Верховним Судом 09 червня 2020 року ухвали про самовідвід судді Гулька Б. І. у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, висновки судів не відповідають матеріалам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Суди не врахували, що на час ухвалення оскаржених судових рішень у цій справі наказ від 12 серпня 2014 року № 378 не був визнаний незаконним, не був скасованим та був дійсним. Таким чином, необгрунтованим та незаконним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що на момент розгляду справи судом підстава, з якою відповідач пов`язував звільнення позивача, тобто, наказ про скорочення штату та чисельності працівників Концерну перестала існувати, оскільки цей наказ визнано незаконним.

Крім того, не відповідають дійсним обставинам справи висновки судів щодо обґрунтованості відмови первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення у наданні згоди на звільнення позивача.

Також суди не звернули увагу на те, що з метою удосконалення системи управління Концерном радіомовлення, радіозв`язку та телебачення та економії витрат в умовах складного фінансового стану підприємства керівництвом Концерну на підставі статті 40 КЗпП України було прийнято рішення про проведення скорочення чисельності та штату працівників дирекції, з подальшим перерозподілом їх функцій на інших працівників дирекції.

ОСОБА_1 була звільнена з Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення 31 грудня 2014 року. Отже, розрахунок середньої заробітної плати повинен обчислюватися виходячи з виплат за жовтень та листопад 2014 року. Проте відповідно до наказу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення від 13 жовтня 2014 року № 446 позивач перебувала у відпустці у зв`язку із навчанням з 02 вересня 2014 року до 30 грудня 2014 року і не мала жодного робочого дня у жовтні та листопаді 2014 року. Таким чином, розрахунок середньої заробітної плати повинен здійснюватися, виходячи з виплат за серпень та вересень 2014 року. У випадку відсутності виплат за серпень та вересень 2014 року середній заробіток, враховуючи положення абзацу 18 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, не може обраховуватися, виходячи з виплат за червень та липень 2014 року, як це зробив суд першої інстанції.

Крім того, з позовної заяви та рішення суду першої інстанції не вбачається, чим підтверджується факт заподіяння ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими саме діями (бездіяльністю) вони заподіяні. Ні позивач, ні суд першої та апеляційної інстанцій не зазначили, з чого вони виходили, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржені судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судами установлено, що ОСОБА_1 працювала в Концерні радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на посаді економіста планово-економічного відділу з 26 липня 2013 року.

Наказом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення від 12 серпня 2014 року № 378 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення» було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності дирекції Концерну в зв`язку зі збільшенням у 2013 році кількості штатних одиниць дирекції на 30 %, а за три роки майже в 2 рази та зменшення при цьому штатної чисельності працівників філій.

На підставі вищевказаного наказу від 12 серпня 2014 року № 378 наказом генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення від 31 грудня 2014 року № 103/ок ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 13 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 17 липня 2019 року, у справі № 359/10611/15-ц (провадження № 61-19115св18) визнано протиправним та скасовано наказ генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення» від 12 серпня 2014 року № 378.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до статті 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до листа Первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення на ім`я генерального директора Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення від 21 листопада 2014 № 101 «Про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору» відповідач був повідомлений, що профспілковим комітетом Первинної профспілкової організації Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення розглянуто подання Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення від 23 жовтня 2014 року № 5026/1-08 і прийнято рішення відмовити в наданні згоди на розірвання трудового договору із економістом планово-економічного відділу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення ОСОБА_1 .

Згідно з частиною сьомою статті 43 КЗпП України рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

У постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 Верховний Суд України зазначив, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій надали належну правову оцінку відмові профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача та дійшли правильного висновку про те, що правові підстави для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України буливідсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, згідно з розрахунками суду першої інстанції, з якими погодився й суд апеляційної інстанції, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає до виплати середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2015 року до 07 лютого 2018 року у розмірі 282 425,20 грн.

Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку, що на момент розгляду справи судом підстава, з якою пов`язувалось звільнення позивача, тобто, наказ про скорочення штату та чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв`язку і телебачення, перестала існувати, оскільки цей наказ визнано незаконним і скасовано.

У зв`язку з тим, що суди правильно застосували положення частини четвертої статті 82 ЦПК України таврахували преюдиційні судові рішення, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо правильності розрахунку середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебаченнязалишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк