Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 703/2895/16-ц

провадження № 61-47892 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2018 року у складі судді Опалинської О.П. та постанову апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Бородійчука В. Г., Василенко Л. І., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 листопада 1992 року по 09 серпня 2016 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

За час зареєстрованого шлюбу подружжям було набуто за спільні кошти рухоме та нерухоме майно, у тому числі будинковолодіння АДРЕСА_1 , трактор Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , причіп ІТ-1,5, 1997 року випуску, автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 . Вважала вищевказане майно спільним сумісним майном подружжя.

Після розірвання шлюбу згоди щодо поділу зазначеного вище майна у добровільному порядку вони дійти не можуть, так як відповідач відмовляється від цього.

З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності її та ОСОБА_2 будинковолодіння АДРЕСА_1 , трактор Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , причіп ІТ-1,5, 1997 року випуску, автомобіль «Деу Ланос», номерний знак НОМЕР_2 , автомобіль «ВАЗ-210740», номерний знак НОМЕР_3 . Визнати за нею право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частку вартості транспортних засобів, а саме трактора Т-25 з причіпом у розмірі 50 000 грн, автомобіля «Daewoo Lanos» - 50 000 грн, та автомобіля «ВАЗ-210740» у розмірі 35 000 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 06 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , автомобіль «Daewoo Lanos», трактор Т-25, причіп та автомобіль «ВАЗ-210740» є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , частки кожного з яких складають по 1/2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки транспортних засобів придбаних сторонами за час зареєстрованого шлюбу, а саме: 2 641 грн за причіп, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію машини від 23 січня 1998 року; 4 680 грн за трактор Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію машини від 23 січня 1998 року; 43 444 грн за автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 ; 35 000 грн за автомобіль «ВАЗ-210740». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 174,35 грн судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 15 вересня 2016 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у 1998 році сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, унаслідок спільної праці було набуто причіп і трактор, а у 2002 році - спірне будинковолодіння. Отже, вищевказане рухоме та нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 16 серпня 2016 року № 235/08 вартість трактора колісного ХТЗ Т-25, номерний знак НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 9 360 грн. Згідно з висновком експерта судової автотоварознавчої експертизи від 19 квітня 2017 року № 59 ринкова вартість причіпу ІПТ-1,5, 1997 року випуску, становить 5 282 грн. Позивачкою висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 16 серпня 2016 року № 235/08 щодо вартості рухомого майна належними доказами не спростовано.

Автомобілі «Daewoo Lanos», який зареєстровано за відповідачем у 2009 році, та «ВАЗ-210740», який зареєстровано за відповідачем у 2016 році, набуті сторонами за спільні кошти за час зареєстрованого шлюбу, унаслідок чого є спільним сумісним майном подружжя. Відповідачем належними доказами не підтверджено, що автомобіль «ВАЗ-210740» є його особистою приватною власністю.

Отже, з відповідача слід стягнути на користь позивачки компенсацію 1/2 частки вартості вищевказаного рухомого майна.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано, що будинковолодіння АДРЕСА_1 ; автомобіль «Daewoo Lanos»,номер кузова НОМЕР_5 ; трактор марки Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; причіп 1 ПТ -1,5, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Виділено та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 . Виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 . Виділено та визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Daewoo Lanos»,номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_5 , вартістю 86 888 грн. Виділено та визнано за ОСОБА_2 право власності на трактор марки Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; причіп 1 ПТ -1,5, 1997 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , вартістю 90 000 грн. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 556 грн різниці у вартості виділеного йому майна. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500 грн витрат за надання правничої допомоги. Компенсовано ОСОБА_1 за рахунок держави витрати на сплату судового збору за розгляд справи у розмірі 2 075, 30 коп.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у період з 1998 року по 2002 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, унаслідок спільної праці набули причіп, трактор та будинковолодіння, тому зазначене рухоме і нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, які підлягають поділу між сторонами з визнанням за ними права власності на відповідні частки.

Автомобіль «Daewoo Lanos» зареєстровано за ОСОБА_2 30 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто його набуто за час зареєстрованого шлюбу і він є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. Крім того, факт визнання цього автомобіля спільним сумісним майном, сторонами не заперечувався.

Реєстрація транспортного засобу «ВАЗ-210740», 2010 року випуску, здійснена 29 січня 2016 року, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2016 року, яким також було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з листопада 2012 року не підтримують подружніх стосунків. Таким чином, автомобіль «ВАЗ-210740» набутий відповідачем за особисті кошти, а тому є його особистою приватною власністю, що позивачкою належними й допустимими доказами не спростовано.

Судом першої інстанції безпідставно взято до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 16 серпня 2016 року № 235/08, яким вартість трактора Т-25, номерний знак НОМЕР_1 , визначено у розмірі 9 360 грн, оскільки дійсна його вартість відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 11 серпня 2016 року становить 90 000 грн.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на автомобіль «Daewoo Lanos»,номерний знак НОМЕР_2 , та виділення їй такого автомобіля при поділі майна подружжя, а ОСОБА_2 - виділення трактора Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та причепу марки ІТ-1,5 1997 року випуску, зі стягненням з останнього на користь позивачки 1 556 грн різниці у вартості виділеного майна.

Крім того, спільною сумісною власністю подружжя є будинковолодіння АДРЕСА_1 , тому слід виділити з визнанням за сторонами права власності на 1/2 частку на нього. Відповідач є інвалідом ІІ групи, тому судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього судовий збір.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідач, дізнавшись про те, що позивачка має намір здійснити поділ спільного майна подружжя, вивіз усі транспортні засоби, які були придбані за час зареєстрованого шлюбу, їхнє місце знаходження останній невідомо. Відповідач вказував, що відчужив транспортні засоби, хоча ОСОБА_1 згоди на це не надавала, тому їх вартість слід врахувати при поділі майна подружжя. Автомобіль «ВАЗ-210740» є спільним сумісним майном подружжя, оскільки набутий за час перебування у зареєстрованому шлюбі, сторони їм користувалися до серпня 2016 року, тобто до розірвання шлюбу між ними. Позивачкою вимога про визнання за нею права власності на автомобіль «Daewoo Lanos»,номерний знак НОМЕР_2 , не заявлялась, відповідач його відчужив, що позбавляє її можливості виконати судове рішення, тому вона просила стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частки вартості спільного сумісного майна.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 14 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 703/2895/16-ц з Смілянського міськрайонного суду Черкаської області.

У квітні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 22 КпШС України, тут і надалі, чинного на час набуття частини спірного нерухомого майна, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до частини першої статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Статтею 29 КпШС України був визначений порядок поділу майна подружжя.

Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею 60, частиною першою статті 70, частинами першою та другою статті 71 СК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане за час шлюбу, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього.

Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі 6-843 цс 17.

Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що у період з 1998 року по 2002 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за час перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти, унаслідок спільної праці набули причіп, трактор та будинковолодіння. Таким чином, зазначене рухоме та нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу між сторонами з визнанням за ними права власності на відповідні частки.

Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що автомобіль «Daewoo Lanos» зареєстровано за ОСОБА_2 30 грудня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, тобто він набутий за час зареєстрованого шлюбу з позивачкою, придбаний за спільні кошти подружжя, тому відповідно до положень статей 60, 61, 69, 70, 71 СК України є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами. Крім того, факт визнання цього автомобіля спільним сумісним майном подружжя, сторонами не заперечувався. Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували проти визнання за позивачкою права власності на автомобіль «Daewoo Lanos», номерний знак НОМЕР_2 , та виділення їй цього автомобіля при поділі майна подружжя, а ОСОБА_2 виділення трактора Т-25, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , та причепу марки ІТ-1,5 1997 року випуску, зі стягненням з останнього на користь позивачки різниці вартості виділеного майна.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що 29 січня 2016 року автомобіль «ВАЗ-210740», 2010 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , зареєстровано за відповідачем, а шлюб між сторонами було розірвано рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2016 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з листопада 2012 року не підтримують шлюбних стосунків. Отже, зазначений автомобіль набуто ОСОБА_2 за його особисті кошти, унаслідок чого він є його особистою приватною власністю, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині, оскільки в ході розгляду справи позивачка ці обставини не спростувала й належними та допустимими доказами зворотнє не довела.

Крім того, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що спірне будинковолодіння АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому обґрунтовано виділив та визнав за сторонами право власності за кожним на 1/2 частку на нього.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач відчужив спірні транспортні засоби, хоча позивачка згоди на це не надавала, належними та допустимими доказами не підтверджено й судами не встановлено, оскільки згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а таких доводів і заяв у суді позивачка не наводила, у зв`язку з цим безпідставними є прохання касаційної скарги про стягнення компенсації вартості майна подружжя.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник