Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 522/22332/16-ц

провадження № 61-38106св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів:Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - державний нотаріус Другої одеської нотаріальної контори Маслова Марія В`ячеславівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Гірняк Л. А., Сегеди С. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - державний нотаріус Другої одеської нотаріальної контори Маслова М. В., про усунення від спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її донька - ОСОБА_3 . Спадкоємцями першої черги після її смерті за законом є вона та чоловік покійної - ОСОБА_2 , шлюб з яким був укладений у жовтні 2013 року.

Зазначала, що після смерті доньки залишилася спадщина, яка складається з 426/1000 частин квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира була придбана особисто нею за рахунок коштів від продажу іншого нерухомого майна та оформлена на ім`я покійної доньки на підставі договору дарування від 05 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В. В.

Вказувала, що з літа 2012 року ОСОБА_3 страждала на тяжке онкологічне захворювання, яке стало причиною її передчасної смерті. За станом здоров`я спадкодавець потребувала постійного спеціалізованого лікування та професійного догляду, коштовних медикаментів. Оскільки на витрати, пов`язані з доглядом та утриманням доньки, коштів не вистачало, вона була змушена продати нерухомість й коштовності, позичати гроші у знайомих у борг.

Звертала увагу на те, що ОСОБА_2 не надавав дружині жодної матеріальної допомоги та незабаром після смерті доньки створив нову родину.

Стверджувала, що 18 березня 2015 року вона подала заяву про прийняття спадщини, а у квітні 2015 року відповідач також заявив про свій намір отримати спадщину та проживати у спірній квартирі.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року у складі судді Кічмаренка С. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунено ОСОБА_2 від права спадкування після смерті ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , дослідивши зібрані у справі докази, беручи до уваги покази свідків про стан здоров`я ОСОБА_3 та обставини її життя в останні місяці до смерті,районний суд виходив із того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані через тяжку хворобу та потребувала допомоги відповідача, а останній мав матеріальну та фізичну можливість її надавати, проте ухилився свого обов`язку.

Суд першої інстанції зазначив про наявність підстав, передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, які необхідні для усунення відповідача від права на спадкування.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Канікаєва Ю. О. задоволено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про безпорадний стан ОСОБА_3 напередодні смерті та те, що вона потребувала стороннього догляду, допомоги, оскільки сам по собі факт наявності тяжкої онкологічної хвороби не свідчить про її безпорадний стан.

Апеляційний суд вказав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги за можливості її надати, а також перебування спадкодавця у безпорадному стані що є необхідним відповідно до статті 1224 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_3 не вимагала від відповідача іншої турботи чи матеріальної допомоги і він від надання такої допомоги не ухилявся. Тим більше, що поняття допомоги може включати в себе не тільки фінансову складову, а й будь-яку іншу допомогу (моральну, психологічну) та підтримку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2018 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яким було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права й ухвалено законне і обґрунтоване рішення.

Вказує, що суд апеляційної інстанції неповно з`ясував обставини справи та дослідив зібрані у справі докази, зокрема, покази свідків та медичну документацію ОСОБА_3 .

Вважає, що ОСОБА_2 мав матеріальну та фізичну можливість надавати допомогу хворій дружині, яка її потребувала, зважаючи на безпорадний стан.

Доводи особи, яка подала відзив (заперечення) на касаційну скаргу

У серпні 2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Канікаєв Ю. О. подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Зазначає, що доводи касаційної скарги позивача зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного суду у складі судді Черняк Ю. В. від 06 липня

2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судами

24 жовтня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 24 жовтня 2013 року серії НОМЕР_1 (а. с. 22).

Відповідно до виписних епікризів, що починаючи, з 28 серпня 2012 року, покійній ОСОБА_3 встановлено діагноз: раковий асцест - перитоніт (а. с. 13-21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 січня 2015 року серії НОМЕР_2 (а. с. 23).

18 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а. с. 98).

27 квітня 2015 року та 06 травня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Другої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а. с. 98 зворот, 99).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від відповідача ОСОБА_2 , а останній, у свою чергу, умисно ухилявся від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування.

При цьому суд апеляційної інстанції правильно вказав на те, що відповідач надавав ОСОБА_3 матеріальну, моральну та психологічну підтримку в силу своїх можливостей, що не може свідчити про свідоме ухиляння його від виконання встановленого законом обов`язку щодо надання допомоги спадкодавцю.

Апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги покази свідків та надані медичні документи померлої ОСОБА_3 , які підтверджують факт її безпорадного стану та потреби у сторонній допомозі, є безпідставними, оскільки апеляційний суд ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності. Крім того потреба у сторонньому догляді за спадкодавцем не підтверджена медичними документами ОСОБА_3 та не зазначено про необхідність стороннього догляду за нею.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і незгоді ухваленими судовим рішенням, зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені ОСОБА_1 у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк