Справа № 703/4594/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі

головуючого - судді Кирилюк Н.А.

з секретарем судового засідання Римським Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Смілянської міської ради Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Райнова Г.С.,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Смілянської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Смілі помер ОСОБА_2 , якому на праві власності належало будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Після його смерті спадщину прийняла його мати ОСОБА_3 , оскільки на день смерті проживала разом з ним. У визначений законом строк вона не встигла оформити спадщину, так як померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Померлий ОСОБА_2 був рідним братом її чоловіка ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 їх матір`ю.

Позивач стверджує, що вона з 2010 року без реєстрації проживала з ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , відповідно прийняла спадщину.

Оскільки ОСОБА_3 прийняла спадщину після ОСОБА_2 , однак не встигла її переоформити на себе, а також з урахування того, що вона проживала із спадкодавцем без реєстрації, постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Під час розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги і просила, крім всього, встановити факт, що вона постійно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1 квітня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначила, що вона доглядала за ОСОБА_3 , спільно вела господарство, у них був спільний бюджет і вони спільно несли витрати, разом харчувались, купували майно для спільного користування, несли витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу.

В судовому засідання позивач та її представник позов підтримали та просили його задоволити з наведених в ньому підстав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в направленому на адресу суду відзиві просив розглядати справу у його відсутності. Крім того зазначив, що позивачем не доведено, що вона перебувала у сімейних відносинах з ОСОБА_3 , а також те, що вони разом проживали. В зв`язку з цим, просив відмовити в позові в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Смілі Черкаської області помер ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 серпня 2010 року померлому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на цей будинок в склад будинковолодіння входять житловий будинок (літ. «А,а-1»), житлова добудова (літ. «А1,а»), погріб (літ. «В»), сарай (літ. «Б»), убиральня (літ. «Д» ), огорожа (№ 5-6), колонка (№ 7).

Як встановлено з довідки квартального комітету № 6 від 03 вересня 2019 року разом з ОСОБА_2 на час його смерті проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ОСОБА_5 є його матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_2 .

У відповідності із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу ( ст. 1258 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З повідомленням Смілянської держнотконтори від 02 січня 2020 року встановлено, що після смерті ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Однак, оскільки разом з ним на час відкриття проживала його мати ОСОБА_3 , вона є такою, що прийняла спадщину на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла в м. Смілі Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії та свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Згідно з повідомленням Смілянської держнотконтори встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_1 .

Постановою нотаріуса від 31 травня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилась після ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та не підтвердження факту прийняття спадщини.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Враховуючи, що ОСОБА_3 за життя не встигла переоформити на себе право власності на спадкове майно після свого сина ОСОБА_2 , єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Щодо встановлення факту спільного проживання суд зазначає наступне.

Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 серпня 2019 року по справі № 521/16365/15 вказав, що для встановлення факту спільного проживання не має значення те, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 вказувала, що вона понад п`ять років до моменту смерті ОСОБА_3 проживала разом з нею, а саме з 01 квітня 2010 року до часу її смерті, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були сусідами ОСОБА_3 , та пояснили, що вони тривалий час знають і ОСОБА_1 , і ОСОБА_3 . Позивачка є дружиною сина ОСОБА_3 . З 2010 року ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_1 разом з чоловіком, його братом ОСОБА_2 та свекрухою ОСОБА_3 . Потім її чоловік помер і вона залишилась там проживати з його братом і матір`ю. ОСОБА_3 хворіла, перенесла два інсульта і не виходила з будинку. ОСОБА_2 також хворів. Позивач здійснювала за ними догляд, купувала продукти харчування за спільні кошти, в них був спільний побут і вони надавали взаємну допомогу один одному. Проживала позивачка разом з ОСОБА_3 і на час її смерті.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не може одночасно проживати з чоловіком і його матір`ю однією сім`єю не ґрунтується на вимогах закону, оскільки ч. 1 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Крім того, заперечуючи проти позову відповідачем було надано довідку квартального комітету № 9 від 03 грудня 2019 року, згідно з якою ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 , орієнтовно 3-4 роки.

Суд зазначає, що 18 грудня 2019 року цим же квартальним комітетом видано довідку № 120987, згідно з якою ОСОБА_1 дійсно зареєстровано в АДРЕСА_2 , однак з 2010 року по червень 2018 року за цією адресою фактично не проживала. При цьому, ця довідка ґрунтується на акті, складеному на підставі опитування сусідів. До довідки також було приєднано відповідний акт.

Факт проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 з червня 2010 року і до дня її смерті підтверджується також довідкою квартального комітету № 6 від 03 вересня 2019 року.

Враховуючи, що довідка квартального комітету від 18 грудня 2019 року складена після опитування сусідів, підтверджена відповідним актом, а також з урахуванням того, що викладені в ній обставини відповідають показам допитаних в судовому засіданні свідків, суд відхиляє подану відповідачем довідку від 03 грудня 2019 року як належну на підтвердження своїх заперечень.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем доведено факт спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідно, що вона є спадкоємцем четвертої черги.

Однак, наведений факт належить встановити саме з 1 червня 2010 року як вбачається з довідки квартального комітету № 6, а не з 1 квітня 2010 року як це просить позивач, оскільки доказів на підтвердження спільного проживання саме з 1 квітня 2010 року позивачем не надано.

Оскільки ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала постійно із спадкодавцем на підставі ч. 1 ст. 1269 ЦК України вона є такою, що прийняла спадщину.

Як встановлено ст. 1218, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вся спадщина вважається належною позивачу з часу смерті спадкодавця.

За таких обставин, суд вважає, що подані позивачем докази є переконливими та достатніми на підтвердження зазначених обставин, а тому позові підлягає до повного задоволення.

Керуючись ст. 5, 12, 13, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Смілянської міської ради Черкаської області (м. Сміла Черкаської області, вул. Незалежності, 37, ) про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно задоволити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю з 1 червня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на будинок АДРЕСА_1 (літ. «А,а-1» в технічному паспорті) з житловою добудовою (літ. «А1,а») та надвірні споруди: погріб (літ. «В»), сарай (літ. «Б»), убиральня (літ. «Д» ), огорожа (№ 5-6), колонка (№ 7)

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Н. А. Кирилюк