КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5369/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року (суддя Остапчук Т.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановила:

у грудні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати наказ № 500/ос від 20 листопада 2018р. про звільнення його з роботи незаконним, поновити його на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 10 вересня 2014р. працював в ПАТ «Укрзалізниця», яке змінило своє найменування на АТ «Укрзалізниця», на посаді головного фахівця планово-економічного відділу Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів, а з 5 грудня 2017р. - на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця». З 20 листопада 2018р. по 17 грудня 2018р. перебував на лікарняному, 18 грудня 2018р. вийшов на роботу, однак в.о. начальника відділу управління персоналом та соціальних питань відмовилась отримувати листки непрацездатності та надала для ознайомлення наказ (розпорядження) № 500/ос від 20 листопада 2018р. про припинення трудового договору (контракту), згідно якого його звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин, на підставі наказу № ПК - 03/84 від 15 листопада 2018р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності та протоколу оперативної наради від 20 листопада 2018р.

Позивач вважав, що його звільнення було незаконним, оскільки наказ № ПК - 03/84 від 15 листопада 2018р. він не отримував, пояснень по ньому не надавав, жодних доган чи інших заходів дисциплінарного стягнення до нього не застосовувалося, у порушення ч. 3 ст. 40 КЗпП України звільнення відбулось під час перебування його на лікарняному, без згоди профспілкового комітету та відібрання у нього пояснень.

Також позивач стверджував, що про звільнення йому усно повідомили 20 листопада 2018р. під час наради, на яку він прийшов виключно за власним бажанням, перебуваючи на

лікарняному, однак наказ для ознайомлення не надали.

У травні 2019р. представником позивача була подана заява про зміну предмету позову в частині визнання незаконним наказу № 500/ос від 20 листопада 2018р. та просив визнати незаконним наказ № 600/ос від 19 грудня 2018р. про звільнення позивача з роботи з 18 грудня 2018р., оскільки під час розгляду справи стало відомо, що відповідач сам визнав недійсним наказ № 500/ос від 20 листопада 2018р.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року позов задоволено частково, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця» з 18 грудня 2018 року, стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 194 095грн 55коп. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за 1 місяць у розмірі 21 680грн 89коп.

У поданій апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки систематичне невиконання позивачем протокольних рішень, розпоряджень та вказівок директора філії стало підставою для оголошення йому 15 листопада 2018р. догани, а на апаратній нараді 20 листопада 2018р. було встановлено факт зриву позивачем річного плану закупівлі по філії, неналежне забезпечення товарно-матеріальними цінностями виробничих підрозділів, які формують поїзди у рейс, не підготовлення рознарядки на постачання вугілля в обсязі майже 7 тис. тон, що стало законною підставою для звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивач відмовився від надання письмових пояснень за результатом апаратної наради, що підтверджується актом від 20 листопада 2018р., а також був ознайомлений з наказом від 15 листопада 2018р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак відмовився поставити свій підпис.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки відповідачем не доведено ознайомлення його з наказом від 15 листопада 2018р. про оголошення догани та протокольними рішеннями, розпорядженнями та вказівками директора філії. Також безпідставними вважає посилання відповідача на не укладення ним договорів, що призвело до зриву закупівлі по філії, оскільки такі договори начальником відділу матеріально-технічного забезпечення не підписуються.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Українська залізниця» - адвоката Чикалова Р.Г., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення позивача ОСОБА_1 , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами підтверджено, що з 10 вересня 2014р. позивач був прийнятий на посаду головного фахівця планово-економічного відділу Департаменту планування та контролю за закупівлями матеріально-технічних ресурсів, а з 5 грудня 2017р. працював на посаді начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом директора філії «Пасажирська компанія» № ПК - 03/84 від 15 листопада 2018 року за неналежне виконання своїх посадових обов`язків в частині невиконання протокольних рішень та розпоряджень директора філії ОСОБА_1 оголошено догану.

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у наказі зазначено не надання ОСОБА_1 до відділу управління персоналом та соціальних

питань філії «Пасажирська компанія» посадових інструкцій працівників відділу МТЗ та начальника цього ж відділу.

Наказом директора філії «Пасажирська компанія» № 500/ос від 20 листопада 2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_1 звільнено за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення у наказі зазначено протокол оперативної наради від 20 листопада 2018 року та наказ № ПК-03/84 від 15 листопада 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Наказом директора філії «Пасажирська компанія» № 600/ос від 19 грудня 2018 року у зв`язку із отриманням листків непрацездатності ОСОБА_1 з 20 листопада 2018 року, останнього звільнено з 18 грудня 2018 року згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів порушення позивачем, яке стало підставою для його звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

Тобто при звільненні працівника на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП слід враховувати, що на працівника покладаються обов`язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов`язок додержуватись внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством та локальними нормативними актами.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, підприємство повинне навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Під час судового розгляду встановлено, що на підприємстві відсутня посадова інструкція начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця».

Також суду не надано доказів ознайомлення позивача з його обов`язками при призначенні на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно протоколу апаратної наради під головуванням директора філії «Пасажирська компанія» від 20 листопада 2018 року підставою для звільнення ОСОБА_1 стало те, що протягом 2018 року робота відділу матеріально-технічного забезпечення не була організована на належному рівні, постійно спостерігається дефіцит із забезпечення

виробничих підрозділів, які формують поїзди у рейс, необхідними матеріалами; станом на 19 листопада 2018 року не підготовлена рознарядка на постачання вугілля в обсязі 7 тис. тонн, що ставить під загрозу підготовку філії до зимового періоду та може призвести до колапсу пасажирського господарства.

Також у протоколі зазначено, що проблемні питання стали можливими внаслідок бездіяльності та відсутності контролю за роботою підлеглих працівників начальником відділу матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_1 , який був притягнений до дисциплінарної відповідальності наказом від 15 листопада 2018 року, однак продовжує не виконувати трудові обов`язки.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 147 КЗпП України звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі 6-2801цс15.

З протоколу апаратної наради від 20 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 не пропонувалося надати пояснення з приводу невиконання ним трудових обов`язків, а було прийнято рішення про його звільнення.

Отже, пояснення позивача при вирішенні питання про його звільнення відповідачем не враховувалися.

Оцінюючи наданий відповідачем акт від 20 листопада 2018 року про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень щодо систематичного невиконання трудових обов`язків без поважних причин, колегія суддів не вважає його належним та достатнім доказом, оскільки він суперечить обставинам, викладеним у вищезазначеному протоколі, а згідно листка непрацездатності з 20 листопада 2018 року ОСОБА_1 хворів.

Враховуючи відсутність пояснень позивача та виходячи із правового висновку Верховного Суду України, відповідач зобов`язаний був надати суду докази невиконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, однак відповідач обмежився наданням суду протоколу апаратної наради від 20 листопада 2018 року.

Крім того, враховуючи відсутність на підприємстві посадової інструкції начальника відділу матеріально-технічного забезпечення філії «Пасажирська компанія», відповідач зобов`язаний був надати суду докази, що до посадових обов`язків ОСОБА_1 були віднесені питання, не вирішення яких стало підставою для його звільнення, а також підтвердити, що позивач не виконував покладені на нього обов`язки.

Як стверджував позивач, укладання договорів не було віднесено до його обов`язків, матеріально-технічне забезпечення виробничих підрозділів виконувалося відповідно до укладених договорів, а кількість постачання вугілля обмежена можливістю його зберігання у складських приміщеннях.

Відповідачем під час судового розгляду вказані обставини спростовані не були.

Згідно із роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 р. № 9 «Про практику розгляду трудових спорів», у наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Загальні формулювання не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які допустив в роботі позивач, не містять посилання на конкретні обставини вчинення порушення, що свідчить про недоведеність невиконання покладених на позивача обов`язків, а відтак відсутня систематичність порушень та систематичність невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не було надано достатніх та належних доказів у підтвердження того, що позивач після оголошення йому догани 15 листопада 2018 року продовжував не виконувати покладені на нього обов`язки та були наявні підстави для притягнення його до відповідальності у вигляді звільнення.

Доводи апеляційної скарги, що саме позивач повинен був доводити відсутність встановлених апаратною нарадою від 20 листопада 2018 року порушень, колегія суддів вважає безпідставним, так як у трудових правовідносинах саме на роботодавця покладений обов`язок доведення не виконання працівником своїх трудових обов`язків.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про необґрунтованість твердження позивача про відсутність підстав для врахування наказу від 15 листопада 2018 року про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, так як він не був з ним ознайомлений, оскільки про наявність такого наказу зазначено у наказі № 500/ос від 20 листопада 2018 року про звільнення позивача, його копія була надана відповідачем суду, однак позивачем вказаний наказ у встановленому законом порядку оспорений не був, а відтак суд не має правових підстав для висновку про неправомірність зазначеного наказу.

Разом з цим, вказана обставина не впливає на вирішення даного спору, так як під час судового розгляду відповідачем не було доведено невиконання позивачем своїх трудових обов`язків після притягнення його до дисциплінарної відповідальності, що стало підставою для його звільнення.

Апеляційна скарга не містить доводів неправильного застосування судом першої інстанції положень ст. 235 КЗпП України та неправильність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в цій частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без

задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк