233 № 233/1346/20
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
16 червня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Мартишева Т. О.
за участю секретаря Кюсєвої Т.О., Колеснікової М.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
відповідачів -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -
11 березня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 серпня 2018 року № 3-371, виданого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвим О.В., йому належить квартира АДРЕСА_1 . Вказане спадкове майно він отримав після смерті дружини ОСОБА_4 , 1962 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У процесі оформлення права на спадщину він дізнався, що за вказаною адресою зареєстровані відповідачі у справі, які були попередніми власниками даної квартири до моменту її купівлі ОСОБА_4 16 серпня 1999 року. Зі слів працівників житлово-експлуатаційної організації позивачу стало відомо, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виїхали до території Російської Федерації у 1999 році. З того часу за місцем реєстрації відповідачі не з`являлись. Відповідачі для позивача є сторонніми особами, членами його сім`ї не являються, адреса їх місцезнаходження у теперішній час позивачеві невідома. Реєстрація відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у квартирі має наслідком порушення прав позивача як власника, перешкоджає йому реалізувати соціальні та інші права, у тому числі при оформленні житлової субсидії в належному розмірі, що є підставою для значного погіршення його матеріального становища. У зв`язку з викладеним позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 особами, що втратили право користування житловим приміщенням квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. У подальшому позивач звернувся до суду із заявою про закінчення судового розгляду справи у його відсутність.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час і місце його проведення були належним чином повідомлені, причини неявки не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України.
Свідки ОСОБА_5 , яка проживає: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , який проживає: АДРЕСА_4 , у судовому засіданні пояснили, що сім`я позивача проживає у квартирі АДРЕСА_1 приблизно 20 років . Відповідачі, які є попередніми власниками квартири, з 1999-2000 р.р. за вказаною адресою не мешкають та не з`являлися, вони виїхали після продажу квартири, де зараз мешкають не відомо.
З`ясувавши позицію позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 28 серпня 2018 року зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, що підтверджується відповідним витягом за № 135729470 (а.с. 7).
У зазначеній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи: ОСОБА_2 , 1956 р.н., колишній квартиронаймач - з 28 червня 1989 року; - ОСОБА_3 , 1956 р.н., дружина - з 25 червня 1996 року (а.с. 8).
При цьому, як вбачається з акту перевірки паспортного режиму КП «Служба єдиного замовника №5» від 10 лютого 2020 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , але з 1999 року за зазначеною адресою не мешкають, особистих речей відповідачів у квартирі немає, комунальні послуги не сплачують, що своїми підписами засвідчили свідки - сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 8).
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом із ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що відповідає правовій позиції, висловленій 16 листопада 2016 року Верховним Судом України у постанові № 6-709цс16.
Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Приймаючи до уваги викладене, а також враховуючи, що порушене право власності позивача ОСОБА_1 потребує захисту, необхідно усунути перешкоди у здійсненні ним цього права, визнавши відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 особами, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .
В силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору по справі слід віднести на відповідачів по справі.
На підставі ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 19, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України , -
Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особами, яка втратили право користування жилим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок, з кожного.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, апеляційне оскарження рішення суду, визначені ст.ст. 284, 354 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення виготовлений 16 червня 2020 року.

Суддя :