22-ц/804/1822/20
221/4030/16-ц

Єдиний унікальний номер 221/4030/16
Номер провадження 22-ц/804/1822/20
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Мироненко І.П., Баркова В.М., секретар Сікора М.М.,
учасники справи:
позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Мохова Є.І., в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 02 березня 2020 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту за договором № б/н від 26.08.2010 року в сумі 339 грн. 97 коп. та судовий збір 10,61 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови, задовольнити вимоги банку, стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, кредитом, оскільки відповідач виконав усі дії для укладення договору, був обізнаний про його умови, користувався кредитними коштами, що підтверджується наданими позивачем доказами. Суд не надав уваги обставинам справи, не оцінив належно докази, прийшов до невірного висновку.

Представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу, якому зазначив, що рішення є правильним, законним, з підстав, вказаних в апеляційній скарзі, скасуванню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник до апеляційного суду повторно не явилися, про розгляд справи відповідач повідомлений поштовим відправленням, телефонограмою.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Малервейн М.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.08.2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6490,00 грн. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.6-8).

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 43697,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4217,11 грн.., заборгованість по процентам за користування кредитом - 33373грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3550 грн. 00 коп., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина-500 грн, штраф процентна складова-2057,03 грн.

Вирішуючи спір, суд вказував, що у заяві позичальника, процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. У зв`язку із цим суд вважав, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, за пенею та комісією, штрафів задоволенню не підлягають.

Разом з тим суд вважав, що факт отримання кредитного ліміту в розмірі 6940 грн позивачем доведений, і відповідачем не спростований, і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за тілом кредиту 4217,11 грн. А оскільки під час виконання заочного рішення в цій справі, що пізніше було скасовано, частково було виконано рішення суду в розмірі 3877,14 грн, то суд стягнув з ОСОБА_1 різницю між сумою боргу по тілу кредиту 4217,11 грн і стягнутою в межах виконавчого провадження сумою 3877,14 грн 339,97 грн.

Погодитися з таким висновком суду неможливо.

Зі справи вбачається, що формою договору між сторонами є анкета-заява (а.с.6), яку відповідач підписав, та погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між позичальником і банком договір про надання банківських послуг. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобов`язався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

При підписанні даного договору відповідач погодив своїм особистим підписом довідку про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» по договору, де сторони погодили базову відсоткову ставку на місяць 2,5% (тобто 30 % річних) ( а.с. 179).

За таких обставин колегія суддів вважає, що підписані відповідачем заява та довідка, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 30% річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

У свою чергу висновки суду, що у заяві позичальника від 26 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими, оскільки спростовуються іншим письмовим документом, а саме довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» від 26.08.2010 року за договором SAMDN500ТС003686600, підписаною сторонами, та саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку, наданою позивачем апеляційному суду.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу на підставі кредитного договору б/н від 26.08.2010 року були надані платіжні картки від 26.08.2010 року №5577 2129 1700 0989, від 10.07.2012 року №5211 5373 1981 0466 при цьому остання мала строк дії до кінця квітня 2016 року (а.с.84,178).

Оскільки в суд позивач звернувся в серпні 2016 року, то строк позовної давності не пропущений.

А згідно з наданою випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з початку дії кредитних відносин вбачається, що відповідач активно користувався картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, оплату товару, поповнення рахунку - до березня 2013 року, при цьому користувався й карткою № НОМЕР_1 , строк дії якої встановлений до кінця квітня 2016 року (а.с.116-120).

У свою чергу дані докази відповідачем не спростовані.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2016 року складає 43697,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом 4217,11 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 33373грн. 49 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3550 грн. 00 коп., штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф фіксована частина-500 грн, штраф процентна складова-2057,03 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в розмірі 4217,11 грн в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту.

Суд першої інстанції вважав вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими, задовольнив їх частково, враховувавши погашення відповідачем боргу перед банком під час виконання заочного рішення, яке було пізніше скасовано.

Разом з тим, такий висновок суду про можливий залік суми 3877,14 грн погашеної заборгованості у виконавчому провадженні в суму заборгованості по тілу кредиту не відповідає обставинам справи.

Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 2.5% щомісячною, або 30 % річних (2.5х12 місяців), яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Оскільки строк дії останньої картки відповідача продовжувався до 30 квітня 2016 року, то судова колегія частково погоджується з доводами позивача щодо наявності правових підстав для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог і з погодженою сторонами відсотковою ставкою, а саме: за період з 01.09.2014 року ( дати початку прострочення) по 30.04.2016 року в розмірі 2124,62 грн, виходячи з обумовленої договором процентної ставки 30% на рік.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року).

Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом.

Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 2,5 % щомісяця, що складає 30,00% річних.

Тому згідно з додатково наданим позивачем розрахунком, перевіреним колегією суддів, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, з урахуванням первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 30% річних, виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту, за період з 01.09.2014 року (момент зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком) по 30 квітня 2016 року становить 2124,62 грн, і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Отже, з відповідача на користь банку підлягає стягненню в повному обсязі заборгованість за тілом кредиту і частково за відсотками.

Щодо часткового погашення заборгованості за кредитом позивачем під час виконавчого провадження в розмірі 3877,14 грн (а.с.104), то наслідки скасування заочного рішення після його виконання і задоволення судом позовних вимог в меншому розмірі мають бути врегульовані в порядку статті 444 ЦПК України.

Оскільки колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, то вирішує й інші вимоги банку про стягнення пені і штрафів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. До такого переліку входить Донецька область, і відповідно, місце проживання відповідача в смт Ольгинка Волноваського району Донецькій області.

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, вимоги банку про стягнення з відповідача штрафів та пені задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а тому стягненню з відповідача підлягає сума заборгованості в розмірі 6341,73 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 4217,11 грн та за відсотками на час закінчення кредитного договору в сумі 2124,62 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 1378 грн. (а.с.1), за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2067 грн. (а.с.159), а всього 3445 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на загальну суму 43697,63 грн., задоволено в розмірі 6341,73 грн., що складає 14,55% від суми заявлених вимог), то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 502,70 грн. (сплачено 3445 грн х 14,55%).

Керуючись ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 02 березня 2020 року скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредиту б/н від 26.08.2010 року, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 4217 грн 11 копійок та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 2124 грн 62 копійки, а всього в розмірі 6341 (шість тисяч триста сорок одна) грн. 73 копійки а також судовий збір у розмірі 502 ( п`ятсот дві) гривні 70 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 червня 2020 року.

Судді Є.Є. Мальцева

І.П. Мироненко

В.М. Барков