Справа № 761/1944/20
Провадження № 2/761/3942/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Вольда М.А.

представників учасників: Швачко О.В., Костянецького М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» (далі - відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.06.2020 року просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 31.10.2019 року по день фактичного розрахунку 29.11.2019 року у сумі 68 886,89 грн.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.06.2020 року обґрунтовані тим, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 04.09.2019 року по 31.10.2019 року. При звільненні ОСОБА_1 не було виплачено належні йому грошові кошти. Лише 29.11.2019 року було виплачено позивачу заробітну плату за вересень-жовтень 2019 року. Посилаючись на положення ст. 117 КЗпП України, позивач вважає за необхідне звернутись до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме, за період з часу звільнення по день фактичного розрахунку.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач не заперечує факт невчасного розрахунку з позивачем, але вказав на відсутність вини підприємства у цьому. Саме ОСОБА_1 як керівник підприємства мав забезпечити всі розрахунки, пов`язані з його звільненням. Разом з тим, за результатами роботи ДП «ГЦЦК» за 2019 рік (в тому числі і в період повноважень позивача) воно, згідно з даними фінансового звіту, балансу, звіту руху грошових коштів та звіту про власний капітал за 9 місяців 2019 року, мало збитки у розмірі 6 080 000,00 грн. Така ситуація існувала, в тому числі і при керівництві позивача, що об`єктивно позбавляло відповідача реальної можливості розрахуватись з ОСОБА_1 . Тому, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позовної заяви з підстав, викладених у відзиві.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦПК України).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 09.06.2020 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, а також прийнято до розгляду заяву заяви про збільшення позовних вимог від 09.06.2020 року.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із наказу Міністерства інфраструктури України від 03 вересня 2019 року №91-О «Про керівника державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки», ОСОБА_1 з 04 вересня 2019 року призначено виконуючим обов`язки Генерального директора державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» на період до прийняття відповідного рішення Уповноваженим органом управління з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього підприємства (а.с. 71).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 31 жовтня 2019 року №23-Ос «Про керівника державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки», ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки Генерального директора державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» звільнено з роботи 21 жовтня 2019 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 72).

Державне підприємство "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" за період вересень - жовтень 2019 року нарахувало ОСОБА_1 заробітну плату до виплати в сумі 87 847,23 грн. з яких 37 950,01 грн. за вересень 2019 року та 49 897,22 грн. за жовтень 2019 року, що підтверджується довідкою про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) за трудовим договором (а.с. 11).

У день звільнення, а саме, 31 жовтня 2019 року ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" не виплатило ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 87 847,23 грн.

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" з вимогою про розрахунок заборгованості по заробітній платі (а.с. 12-13).

29 листопада 2019 року ДП "Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки" здійснило ОСОБА_1 виплату заробітної плати за вересень-жовтень 2019 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку НОМЕР_1 від 09 січня 2020 року (а.с. 21).

Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до умов п.п. 3.5 - 3.7, Статуту Державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки», який затверджено Наказом Міністерства інфраструктури від 04 липня 2018 року №315 (далі - Статут), підприємство має відокремлене майно, яке закріплюється за ним на праві господарського відання, веде самостійний баланс, має поточний, валютний та інші рахунки в установах банків, може мати печатку зі своїм найменуванням, та фірмовий бланк. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна відповідно до законодавства України. Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями кави та Уповноваженого органу управління. Держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених законодавством України (а.с. 61-70).

Згідно з п. 7.2 та 7.4 Статуту, управління Підприємством здійснює Генеральний директор Підприємства, який самостійно вирішує питання господарської діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені цим Статутом та законодавством України до компетенції уповноваженого органу управління, та, зокрема, обирає форму і систему оплати праці, установлює працівникам конкретні розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок і доплат з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Таким чином, саме на Генерального директора покладено обов`язок організовувати діяльність підприємства, в тому числі, в частині виплат заробітної плати працівникам.

Разом з тим, за результатами роботи Державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» за 2019 рік (в тому числі і в період роботи позивача) воно, згідно з даними фінансового звіту, балансу, звіту руху грошових коштів та звіту про власний капітал за 9 місяців 2019 року, мало збитки у розмірі 6 080 000,00 грн. (а.с. 73-76).

Така ситуація об`єктивно позбавляла відповідача реальної можливості розрахуватись з позивачем і вона вказує на відсутність вини (визначається вимогами розділу V КК України), тобто умисній або необережній невиплаті коштів, оскільки їх на час звільнення позивача підприємство не мало.

29.11.2019 року після отримання позики у Державного підприємства «Класифікаційне товариство регістр судноплавства України» за Договором поворотної фінансової допомоги (позики) №140 від 28.11.2019 року у сумі 3 000 000,00 грн. (а.с. 77), у відповідача з`явилась реальна можливість виплатити позивачу заробітку плату (платіжне доручення №399 від 29.11.2019 року), що і було зроблено у цей же день.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що саме на позивача, як виконуючого обов`язки генерального директора підприємства було покладено обов`язок дотримання гарантій по виплаті заробітної плати, а вільними коштами підприємство не володіло, вини відповідача у затримці виплати заробітної плати ОСОБА_1 немає.

Вказана обставина, а саме, відсутність вини підприємства, унеможливлює його відповідальність за ст. 117 КЗпП України в порушенні строків, зазначених у ст. 116 КЗпП України.

Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2019 року по день фактичного розрахунку 29.11.2019 року у сумі 68 886,89 грн. суд не вбачає.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст 12, 76, 77, 78, 79, 265, 285, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Галузевий центр цифровізації та кібербезпеки», , адреса знаходження м.Київ, просп.Перемоги, 14, офіс 0801.

Суддя: Андрій Анатолійович Осаулов

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2020 року