Справа № 408/586/20-ц
Провадження № 22-ц/810/189/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М. (суддя-доповідач)

суддів Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області

на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області (суддя Булгакова Г.В.)

від 20 лютого 2020 року

у справі про визнання незаконними та скасування розпорядження та наказу про зміну істотних умов праці

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач 1 Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області

відповідач 2 Відділ освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області

третя особа 1 Профспілка працівників освіти і науки України

третя особа 2 Біловодський селищний голова Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області Олєйніков Едуард Миколайович

третя особа 2 начальник Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області Бас Катерина Сергіївна

встановив:

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2020 року забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року та зупинення дію наказу Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 367 від 23 грудня 2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема, посилається на незаконніть ухвали, оскільки судом не враховано, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами. Також посилається на невмотивованість ухвали, оскільки судом не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Інші доводи апеляційної скарги аналогічні доводам, викладеним у відзиві на позову заяву і стосуються суті справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на незаконність оскаржуваних актів органу місцевого самоврядування.

В судовому засіданні позивач та представник третьої особи Профспілки працівників освіти і науки України просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались; в судове засідання не з`явились, що відповідно до частини 2 статті 372 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином, відповідно до частин першої-сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Не зважаючи на те, що відповідач Біловодська селищна рада Біловодського району Луганської області оскаржує ухвалу суду про забезпечення позову в цілому, апеляційний суд вважає, що предметом апеляційного перегляду може бути ухвала суду тільки в частині забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року. В частині зупинення дії наказу Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 367 від 23 грудня 2019 року ухвала суду не може бути предметом апеляційного розгляду за апеляційною скаргою відповідача Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області. Свій висновок апеляційний суд обгрунтовує наступним.

За змістом частини першої статті 352 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку судове рішення, яким вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

В частині зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року ухвала суду про забезпечення позову стосується прав, інтересів та обов`язків Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області, яка має статус юридичної особи та яку представляє селищний голова відповідно до пункту 14 частини четвертої статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

В частині зупинення дії наказу Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 367 від 23 грудня 2019 року ухвала суду про забезпечення позову стосується прав, інтересів та обов`язків Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області, який є самостійною юридичною особоюта очолюється начальником, який діє від імені Відділу.

Відділ освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області як учасник справи зі статусом юридичної особи наділений правом самостійного оскарження ухвали суду в зазначеній частині.

Тобто, Біловодський селищний голова, який підписав апеляційну скаргу від імені Біловодської селищної ради Луганської області, не наділенний повноваженням представництва Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Луганської області та не може оскаржувати судове рішення, в частині, яка стосується прав, інтересів та обов`язків вказаної юридичної особи.

Отже, ухвала Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2020 року переглядається апеляційний судом тільки в частині забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на порушення трудових прав, просив визнати незаконими та скасувати два наступних акти орагну місцевого самоврядування.

Пункт № 2 розпорядження Біловодського селищного голови Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року, яким визначено перевести на строкові трудові договори керівників комунальних закладів загальної середньої освіти, які працювали на своїх посадах до моменту набуття чинності Закону України «Про освіту» (тобто до 28 вересня 2017 року) і продовжують працювати на час видання розпорядження.

Наказ Відділу освіти виконавчого комітету Біловодської селищної ради Лугансько області «Про зміну істотних умов праці» № 367 від 23 грудня 2019 року, яким визначено перевести керівника Біловодського опорного закладу освіти Хаблака Г.А. на строковий трудовий договір терміном на 3 місяці з 27 лютого 2020 року; письмово попередити керівника Біловодського опорного закладу загальної середньої освіти ОСОБА_1 про майбутні істотні зміни умов їх праці не пізніш ніж за два місяці до впровадження таких змін; у попередженні роз`яснити, що він має право визначитися щодо продовження роботи в нових вимогах та подати відповідну заяву до 26 лютого 2020 року включно, а у разі ненадання згоди на продовження роботи у зв`язку із зміною умов праці, він підлягає звільненню на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП (відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці) з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову до закінчення розгляду справи по суті шляхом зупинення дії оскаржуваних актів, яку позивач обґрунтовав тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, потягне за собою нові позови про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ускладнить ефективність захисту його порушених прав та інтересів.

Ухвалою, що оскаржується, суд задовольнив заяву та вжив заходи забезпечення позову у спосіб, про який просив позивач, та виходив з ймовірності ускладнення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, а також з відповідності обраного позивачем способу забезпечення позову вимогам пункту 10 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає цей висновок суду першої інстанції помилковим та зауважує наступне.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Способи забезпечення позову визначені в статті 150 Цивільного процесуального кодексу України. У пунктах 1- 9 вказаної статті наведений перелік способів забезпечення позову, а у пункті 10 зазначено про те, що крім перелічених способів, позов може бути забезпечений також іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечуючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції обмежився лише цитуванням пункту 10 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України, але не обгрунтував свій висновок посиланням на те, яким саме законом або міжнародним договором передбачений обраний спосіб забезпечення позову.

Позивачем в заяві про забезпечення позову взагалі не були наведені будь-які обгрунтування для вжиття судом заходів забезпечення позову, тобто заява позивача не відповідала вимогам статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Єдиним доводом для забезпечення позову позивач вказав на очевидні ознаки протиправності оскаржуваних актів.

Суд, дійшовши висновку про обгрунтованість зави, не здійснив оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

З вказаних вище підстав ухвалу суду першої інстанції у частині, що переглядається, не можна вважати законною та необґрунтованою, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з відмовою позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову з наступних підстав.

Види забезпечення позову визначені у частині першій статті 150 ЦПК України, до яких, зокрема, належить заборона вчиняти певні дії (пункт 2), відповідно до якої позов про оскарження акту органу місцевого самоврядування може бути забезпечения шляхом зупинення дії цього акту. Такий спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Разом з тим, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Запропонований позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови Луганської області «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 рокує неприйнятним, оскільки передбачає зупинення проведення процедури переведення на строкові трудові договори невизначеного кола керівників комунальних закладів загальної середньої освіти.

За даними Реєстру суб`єктів освітньої діяльності, який є загальнодоступним, в Біловодському районі зареєстровано 13 закладів загальної середньої освіти, у тому числі, Біловодський опорний заклад загальної середньої освіти, в якому позивач обіймає посаду директора.

Таким чином, у разі задоволення заяви позивача про забезпечення позову стосовно невизначеного кола керівників комунальних закладів загальної середньої освіти буде вирішено питання щодо прав і обов`язків цих суб`єктів, які по суті не мають ніякого відношення до заявлених позивачем вимог.

До того ж пункт №2 розпорядження логічно узгоджується з пунктом №3, в якому заначено «перевести керівника Біловодського опорного закладу середньої освіти ( ОСОБА_1 на строковий трудовий договір з 27 серпня 2019 року терміном на 3 місяці», тобто на момент звернення позивача до суду (18 лютого 2020 року) відносно нього розпорядження вже було реалізоване виконанням.

Таким чином апеляційний суд визнає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню подану позивачем заяву про забезпечення позову.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384, 388, 389, 390, 391, розділом XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України,

постановив:

Апеляційну скаргу Біловодської селищної ради Біловодського району Луганської області задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2020 року про забезпечення позову ОСОБА_1 шляхом зупинення дії пункту 2 розпорядження Біловодського селищного голови «Про зміну істотних умов праці» № 133 від 24 червня 2019 року та в цій частині відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (15 червня 2020 року).

Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий Н.М.Авалян

Судді : Ю.В.Єрмаков

М.В.Назарова