Справа № 521/6288/19
Провадження № 2/521/381/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року місто Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.

секретаря судового засідання - Юраш К.Ю.,

за участі сторін:

позивача - ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Нестеренко Д.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на правничу допомогу, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення грошової компенсації за матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво», про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В подальшому, позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення витрат на правничу допомогу, стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, стягнення грошової компенсації за матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань (а.с.215-220 т.1)

Свої позовні вимоги, позивач обгрунтував наступним.

Він, ОСОБА_1 , працював на посаді головного інженера в КП «Міське капітальне будівництво».

03 квітня 2019 року він знаходився на своєму робочому місці в кабінеті головного інженера за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, вранці 03 квітня 2019 року він написав заяву про надання йому невикористаної відпустки за період роботи 2017-2019 рік, у кількості 48 днів, з 04 квітня 2019 року і зайшов до канцелярії та намагався там зареєструвати вказану заяву, але йому там було відмовлено у зв`язку з тим, що це питання не було узгоджено з директором.

Його було повідомлено, що у разі узгодження цього питання з директором, йому буде надана відповідна відпустка.

Після цього, приблизно о 10:00 годині на його мобільний телефон зателефонував їх кадровик, ОСОБА_4 , який йому повідомив, що його до свого кабінету викликає директор ОСОБА_5 .

Коли він зайшов до кабінету ОСОБА_5 , то тоді в кабінеті директора вже був головний інженер КП «Міське капітальне будівництво» ОСОБА_7, інспектор з кадрів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Тоді директор ОСОБА_5 повідомив йому, що його звільнено, мотивуючи тим, що у них виникли розбіжності у зв`язку з професійною діяльністю і дав йому підписати заяву про звільнення, яку він написав ще у травні 2017 року коли його приймали на роботу.

Він тоді відмовився підписувати вказану заяву та вийшов з кабінету.

Під час обіду ним у той же день, було поштою направлено заяву про надання йому

невикористаної відпустки за період роботи 2017-2019 рік у кількості 48 днів з 04 квітня 2019 року.

Позивач також вказав, що не дивлячись на всі вказані ним обставини, 03 квітня 2019 року було видано наказ про його звільнення за № 27, підстава звільнення - його особиста заява.

На думку позивача, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки він ніякої заяви не писав і вважає, що його було звільнено незаконно з займаної посади, а тому він звернувся з зазначеним позовом до суду (а.с.1 - 4 т.1).

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити в задоволенні позову.

Також, відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому було вказано наступне.

ОСОБА_1 працював на посаді головного інженера КП «Міське капітальне будівництво» з 14.08.2018 р. по 01.03.2019 року, а на посаді начальника виробничо-технічного відділу - з 01.03.2019 р. по день його звільнення.

19.02.2019 р. р. ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я директора КП «Міське

капітальне будівництво» про переведення його з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу КП «Міське капітальне будівництво».

Наказом № 14, від 25.02.2019 р. ОСОБА_1 був переведений з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р., а начальник виробничо-технічного відділу ОСОБА_7 був переведений на посаду головного інженера.

З зазначеним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу.

03.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою про звільнення його за п. 1 ст. 36 КЗпП України, на що адміністрація КП «Міське капітальне будівництво» погодилася і видала у той день два накази:

-№11, від 03.04.2019 р. про передачу майна та технічної документації, які знаходилися в підзвіті у ОСОБА_1 , в якому ОСОБА_1 будо наказано передати підзвітне майно та технічну документацію по акту прийому передачі головному інженеру ОСОБА_7 , акт надати на затвердження директору КП «Міське капітальне будівництво» о 17 год. 00 хв. 03.04.2019 р.

ОСОБА_1 з цим наказом був ознайомлений, копію отримав, про що свідчить його підпис на зворотному боці цього наказу;

-№ 27, від 03.04.2019 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробничо-технічного відділу за п. 1 ст. 36 КЗпП України 03.04.2019 р. з проведенням належного остаточного розрахунку та виплатою компенсації за невикористану щорічну відпустку.

ОСОБА_1 з цим наказом був ознайомлений, копію його отримав, про що свідчить його підпис на зворотному боці наказу.

ОСОБА_1 на підставі наказу № 11, від 03.04.2019 р. за актом прийому-передачі 03.04.2019 р. передав майно та технічну документацію головному інженеру ОСОБА_7 про що свідчить його підпис на акті прийому-передачі.

Після передачі майна та технічної документації ОСОБА_1 підписав обхідний лист працівника, який звільняється у відповідальних службових осіб та під підпис отримав трудову книжку, про що свідчить його підпис в книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.

Таким чином, на думку відповідача, між адміністрацією КП «Міське капітальне будівництво» та ОСОБА_1 , в зв`язку із проханням останнього звільнити його за угодою сторін, 03.04.2019 р., було досягнуто домовленості про припинення трудової договору за взаємною згодою. Будь-яких заперечень, зауважень, а також заяв про анулювання домовленості про припинення трудового договору, ОСОБА_1 не заявляв ні усно, ні письмово.

На думку відповідача, волевиявлення ОСОБА_1 на припинення трудового договору за угодою сторін, окрім заяви на припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП, також підтверджується тими фактами, що ОСОБА_1 передав за актом прийому-передачі усе підзвітне йому майно і технічну документацію та отримав під підпис трудову книжку.

Наступного дня, 04.04.2019 року на роботі ОСОБА_1 вже не появися, про що свідчить

відсутність його особистого підпису в журналі обліку прибуття на роботу працівників КП «Міське капітальне будівництво».

Про заяву ОСОБА_1 про надання йому невикористаної відпустки з виплатою матеріальної допомоги ОСОБА_1 03.04.2019 р. ні до кого з адміністрації КП «Міське капітальне будівництво» не звертався, про таку заяву адміністрація КП дізналася згодом, оскільки поштовим зв`язком вже після звільнення позивача, надійшла його заява.

На заяву ОСОБА_1 , 12.04.2019 р. було надано відповідь, що вона задоволенню не підлягає в зв`язку із припиненням трудових відносин з 03.04.2019 р.

Що стосується відсутності запису в трудовій книжці ОСОБА_1 про переведення його з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р., то невнесення такого запису в трудову книжку є помилкою, яка, на думку відповідача, підлягає виправленню адміністрацією КП «Міське капітальне будівництво» за зверненням ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, відповідач просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі (а.с.36-37 т.1).

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Позивач ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з КП «Міське капітальне будівництво» з 22.05.2017 року, що не заперечується сторонами.

Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 , його з 22.05.2017 року було прийнято в КП «Міське капітальне будівництво» на посаду помічника директора з виробничо-технічних та кошторисних питань (а.с.6 т.1).

14.08.2018 року згідно трудової книжки ОСОБА_1 , його переведено на посаду головного інженера (а.с.7 т.1).

У відповідності до заяви ОСОБА_1 , датованої ним особисто 18.02.2019 року, про що вказує рукописний текст та його підпис, головний інженер ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я директора КП «Міське капітальне будівництво» про переведення його на посаду начальника виробничо-технічного відділу КП «Міське капітальне будівництво».

Вказана заява головного інженера ОСОБА_1 , була зареєстрована в КП «Міське капітальне будівництво» 19.02.2019 р. р. за вх. №8/03 (а.с.42 т.1)

Згідно до Наказу директора КП «Міське капітальне будівництво» № 14, від 25.02.2019 р. головного інженера ОСОБА_1 було переведено з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р. з посадовим окладом, згідно штатного розпису, а начальник виробничо-технічного відділу ОСОБА_7 був переведений на посаду головного інженера з посадовим окладом, згідно штатного розпису (а.с.43 т.1).

З зазначеним наказом, ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу (а.с. 43, зворотній бік, т.1).

Згідно до заяви ОСОБА_1 , про що вказує рукописний текст та його підпис, ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я директора КП «Міське капітальне будівництво» про звільнення його з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Вказана заява зареєстрована в КП «Міське капітальне будівництво» 03.04.2020 року за вх. №14/03 (а.с. 44 т.1).

Також, на аркуші рукописного тексту цієї заяви ОСОБА_1 , значиться запис, вчинений рукописним текстом « Ходатайствую по существу заявления. Гл. Инженер ОСОБА_7 », вчинено підпис від його імені та вказана дата - 03.04.2019г.

На цьому ж аркуші рукописного тексту цієї заяви ОСОБА_1 , значиться запис, вчинений рукописним текстом: « ОК в наказ 3.04.19г.» підпис (а.с. 44 т.1).

Крім того, на цьому ж аркуші рукописного тексту цієї заяви ОСОБА_1 , значиться запис, вчинений рукописним текстом: «Нак №27 о/с від 03.04.19р.» (а.с. 44 т.1).

У зв`язку із звільненням з роботи начальника виробничо-технічного відділу ОСОБА_1 , КП «Міське капітальне будівництво» було видано Наказ №11, від 03.04.2019 р., про прийом та передачу майна та технічної документації, згідно до якого: майно та техніча документація, які знаходилися в підзвіті у начальника виробничо-технічного відділу ОСОБА_1, начальнику виробничо-технічного відділу ОСОБА_1 , будо наказано передати підзвітне майно та технічну документацію по акту прийому передачі головному інженеру ОСОБА_7. (а.с.46 т.1).

Також, для проведення прийому-передачі майна та технічної документації наказано призначити комісію у складі голови комісії ОСОБА_14 , членів комісії: ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , акт прийому-передачі надати на затвердження директору КП «Міське капітальне будівництво» о 17 год. 00 хв. 03.04.2019 р. (а.с.46 т.1)

ОСОБА_1 з цим наказом був ознайомлений, копію отримав, про що свідчить його підпис на зворотному боці цього наказу та його особистий запис, вчинений рукописним текстом про те, що він копію отримав (а.с.46 т.1).

Згідно до Акту, від 03.04.2019 року, ОСОБА_1 на підставі наказу № 11, від 03.04.2019 р., за актом прийому-передачі 03.04.2019 р. передав майно та технічну документацію головному інженеру ОСОБА_7 , в присутності комісії у складі голови комісії ОСОБА_14 , членів комісії: ОСОБА_15 та ОСОБА_4 , про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 , підпис ОСОБА_7 та підписи голови комісії ОСОБА_14 і членів комісії: ОСОБА_15 та ОСОБА_4 на акті прийому-передачі (а.с. 47, т.1).

Також, КП «Міське капітальне будівництво» було видано Наказ №27, від 03.04.2019 р., згідно до якого: звільнено ОСОБА_1 з посади начальника виробничо-технічного відділу за п. 1 ст. 36 КЗпП України 03.04.2019 р. з проведенням належного розрахунку згідно норм чинного законодавства України та виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку в кількості 40-ка календарних днів. Підстава: заява ОСОБА_1 (а.с.45 т.1)

З зазначеним наказом, ОСОБА_1 був ознайомлений під розписку, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу (а.с. 45, зворотній бік, т.1).

Після передачі майна та технічної документації, було підписано обхідний лист працівника який звільняється з підприємства у відповідальних службових осіб (а.с.48 т. 1).

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він обхідний лист не підписував, суд не може прийняти до уваги, оскільки обхідний лист працівника який звільняється з підприємства, підписується відповідальними службовими особами.

Також, трудову книжку в КП «Міське капітальне будівництво» ОСОБА_1 було отримано своєчасно, що сторонами у судовому засіданні не заперечувалось.

З 04.04.2019 року на роботу в КП «Міське капітальне будівництво» ОСОБА_1 не виходив, про що вказує Журнал обліку прибуття на роботу працівників КП «Міське капітальне будівництво», в якому в графі « ОСОБА_1 » - з 04.04.2019 року відсутній особистий підпис ОСОБА_1 про прибуття його на роботу в КП «Міське капітальне будівництво» (а.с.53-57 т.1).

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаді головного інженера в КП «Міське капітальне будівництво» 15.04.2020 року.

Також, на підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_1 до позову долучив роздруківку, в заголовку якої вказано: «КП «Міське капітальне будівництво» Справка-расчет № ОСОБА_1»

Також, у долученій ОСОБА_1 до позову роздруківки вказано: « ОСОБА_1 : Головний інженер основной оклад 12630.00 причитается компенсация за 40 дней Всего начислено для отпуска 32633.60» (а.с.13 т.1).

Проте, суд не може погодитись з долученою позивачем до позову роздруківкою, оскільки невідомо хто та коли її складав та в ній, крім підпису ОСОБА_1 , відсутні будь-які інші підписи, відсутні і відбиток штампу та печатки.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він не був ніколи в «КП «Міське капітальне будівництво» на посаді начальника виробничо-технічного відділу, також спростовуються вищенаведеними доказами у справі.

Крім того, вказане також спростовується і самим ОСОБА_1 , який, стверджуючи, що його остання посада в «КП «Міське капітальне будівництво» була саме головний інженер, а не начальник виробничо-технічного відділу, між тим в описовій частині свого позову до суду вказав, що коли, у день звільнення, а саме: 03.04.2020 року він зайшов до кабінету директора КП ОСОБА_5 , то тоді в кабінеті директора «вже знаходилися співробітники нашого підприємства, а саме головний інженер - ОСОБА_7 , інспектор з кадрів ОСОБА_4 та ОСОБА_6 » (а.с.2 т.1).

Отже, суд керуючись доказами у справі, які надані до суду як позивачем, так і відповідачем, приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 з посади головного інженера був переведений 01.03.2019 р. та з 01.03.2019 р. працював в «КП «Міське капітальне будівництво» на посаді начальника виробничо-технічного відділу до 03.04.2019 р. з посадовим окладом, згідно штатного розпису.

Проте, в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній запис про переведення ОСОБА_1 з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р., тобто, вказаний запис не внесено до трудової книжки ОСОБА_1 .

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. N 301 (301-93-п ) "Про трудові книжки працівників", Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників та іншими актами законодавства.

За змістом п. 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним

органом після видання наказу (розпорядження).

Так, Наказ директора КП «Міське капітальне будівництво» був виданий 25.02.2019 р. за № 14, про переведення головного інженера ОСОБА_1, (згідно його заяви, яка була зареєстрована в КП «Міське капітальне будівництво» 19.02.2019 р. р. за вх. №8/03 (а.с.42 т.1),

з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р. (а.с.43 т.1).

Позивач ОСОБА_1 з зазначеним наказом № 14, був ознайомлений під розписку,

про що вказує його підпис на зворотній стороні наказу (а.с. 43, зворотній бік, т.1).

Вказаний Наказ № 14 не було оскаржено та не було скасовано, а тому він є дійсним.

Отже, після видання Наказу № 14, на його підставі повинно бути внесено запис в трудову книжку ОСОБА_1 , про переведення його на іншу постійну роботу, але цього запису не було внесено до трудової книжки ОСОБА_1 .

Трудову книжку без внесення вказаного запису отримано позивачем після його звільнення.

Відповідно до п. 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у разі виявлення неправильного або неточного запису щодо відомостей, зокрема, про переведення, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Виходячи з наведеної норми права, оскільки, встановлено, що в трудову книжку ОСОБА_1 не було своєчасно внесено запису про його переведення з посади головного інженера на посаду начальника виробничо-технічного відділу з 01.03.2019 р., а внесено запис 03.04.2020 року про його звільнення з посади начальника виробничо-технічного відділу, то вказане виправлення в трудовій книжці ОСОБА_1 може бути виконано КП «Міське капітальне будівництво», тобто, де було зроблено відповідний запис.

Щодо посилання позивача ОСОБА_1 на те, що він звернувся з заявою до правоохоронних органів, суд зазначає про таке.

Позивачем, після відкриття провадження у справі, надано до суду копію його заяви до Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.с.25-26 т.1).

Так, згідно до вказаної копії заяви ОСОБА_1 , наказ про звільнення складався за підробленою заявою про звільнення, яка, як він вказав, ним особисто не підписувалася та не подавалася (а.с.26 т.1).

Проте, доказів того, хто саме підробляв його заяву про звільнення та хто саме її, від його імені підписував, ним ні до суду, ні до Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області, не було надано.

Крім того, заяви про призначення та проведення почеркознавчої експертизи на предмет встановлення ким саме: ним чи іншою особою, було в заяві до КП «Міське капітальне будівництво» від імені ОСОБА_1 про його звільнення, виконано рукописний запис та вчинено підпис, позивачем до суду не було подано.

Між тим, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не заперечував, що саме він писав та підписував заяви до КП «Міське капітальне будівництво», як про переведення, так і про його звільнення, але вказував, що писав заяву про звільнення раніше.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_7 показали, що ОСОБА_1 виявив волевиявлення на звільнення за угодою сторін та протягом 03.04.2019 р. займався передачею майна і оформленням звільнення.

Також, позивачем, після відкриття провадження у справі, надано до суду копію його скарги на слідчого Малиновського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.с.29-30 т.1).

Так, згідно до вказаної копії скарги ОСОБА_1 на слідчого, ОСОБА_1 вважає, що в діях посадових осіб КП «Міське капітальне будівництво» явно містяться ознаки злочину, передбаченого ст. 358 КК України: підроблення документів печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток штампів (а.с.29 т.1).

Також, відповідно до вказаної копії скарги ОСОБА_1 на слідчого, ОСОБА_1 вважає, що в діях директора КП «Міське капітальне будівництво» ОСОБА_5 містяться ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 172 КК України - незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів (а.с.29 т.1).

Згідно до Витягу з ЄРДР, заява ОСОБА_1 зареєстрована в ЄРДР - 07.05.2019 року (а.с.24 т.1).

Доказів того, що з 07.05.2019 року, тобто, з часу реєстрації Малиновським ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області в ЄРДР заяви ОСОБА_1 до прийняття рішення судом у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , правоохоронними органами встановлено факт підроблення документів печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток штампів та факт незаконного звільнення працівника з роботи з особистих мотивів і за вказаними фактами притягнуто будь-кого з посадових осіб КП «Міське капітальне будівництво» до кримінальної відповідальності, позивачем ОСОБА_1 до суду надано не було.

Щодо заяви ОСОБА_1 про грубі порушення законодавства директором комунального підприємства ОСОБА_5, які, на думку ОСОБА_1 , стосуються даної справи, а саме: примусове написання заяв про звільнення при прийомі працівників на роботу; підписання сумнівних, на думку ОСОБА_1 , фінансових документів про списання матеріальних цінностей та паливно-мастильних матеріалів; невиплата в повному обсязі нарахованих коштів, передбачених на оплату праці; примусове підписання документів, щодо прийняття робіт на об`єктах будівництва при відсутності належно оформленої проектної та виконавчої документації; примусове підписання актів прийняття об`єктів в експлуатацію, при наявності, на його думку, грубих порушень будівельних норм та законодавства; шантаж і тиск на членів трудового колективу (а.с.85 т. 1), суд зазнає про таке.

Згідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

За приписами ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Проте, всупереч зазначених встановлених норм законодавства, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження вказаного ним, не надано жодного доказу, а тому вищенаведене твердження ОСОБА_1 суд не може прийняти до уваги.

Також, суд не може прийняти до уваги надану до суду позивачем ОСОБА_1 , ксерокопію його заяви, датовану ним 18.02.2019 року, в якій вказано, що він, як головний інженер з грубим порушенням норм чинного законодавства сам підписав 17.02.2019 року Акт введення в експлуатацію будинку, згідно вказівки (а.с. 90 т.1).

Узв`язку з цим, суд звертає увагу на те, що доказів того, що ОСОБА_1 , займаючи в лютому 2019 року посаду головного інженера був визнаний недієздатним, а тому міг вчиняти дії під впливом інших осіб, до суду, ОСОБА_1 не було надано.

Також, враховуючи наведе та те, що оскільки ОСОБА_1 , до суду не надано жодних доказів того, що його, як головного інженера було притягнуто до відповідальності за грубе порушення ним норм чинного законодавства при підписанні ним 17.02.2019 року Акту введення в експлуатацію будинку, суд не може прийняти до уваги та ще раз зазначає про те, що судом розглядається цивільна справа, за якою, згідно норм чинного законодавства, сторони надають докази.

Також, суд зазначає, що, у відповідності до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що п 1. ст. 77 ЦПК України, законодавцем встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

05 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 надав до суду копію заяви до КП «Міське капітальне будівництво», датовану ним 04.06.2019 року, про відкликання його підпису, від 17.02.2019 року в Акті введення в експлуатацію будинку (а.с.93-95 т.1).

Проте, питання щодо введення 17.02.2019 року в експлуатацію будинку, який знаходиться в Приморському районі м.Одеси, Малиновським районним судом м.Одеси у зазначеній цивільній справі, суд не розглядає.

Крім того, з урахуванням вказаного позивачем ОСОБА_1 , суд звертає увагу учасників справи на те, що, згідно ч. 4. ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивачем не надано до суду жодних доказів, які б вказували на те, що наказ про його звільнення складався за підробленою від його імені, заявою про його звільнення та що ця заява особисто ним, ОСОБА_1 , не підписувалася та не подавалася.

Щодо заяви ОСОБА_1 про стягнення на його користь грошової компенсації за 8 днів невикористаної відпустки, яка складається з додаткової відпустки у розмірі 3 днів за особливий характер праці та 5 днів невикористаної відпустки за 2017 р., яка, на думку позивача, була надана «згідно фіктивного наказу», суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають неповнолітніх дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Згідно до матеріалів справи, 08.12.2017 р. ОСОБА_1 звернувся до адміністрації КП «Міське капітальне будівництво» із заявою про надання йому відпустки за 2017 р. у кількості 5 днів (а.с.228 т.1)

За заявою ОСОБА_1 , 08.12.2017 р. було видано Наказ № 87, згідно до якого ОСОБА_1 надано відпустку в кількості 5 днів з 18.12.2017 р. по 22.12.2017 р., з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення, у розмірі середньомісячного заробітку (а.с.229 т.1) .

Отже, 5 днів відпустки за 2017 р. про компенсацію яких просить позивач ОСОБА_1 , ним було використано.

Доказів «фіктивності» наказу, про який вказано позивачем, ним до суду не було надано.

Щодо надання додаткової відпустки працівникам, які мають неповнолітніх дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи, то позивач ОСОБА_1 не надав до суду доказів того, що має на утриманні неповнолітніх дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.

Тому, з урахуванням викладеного, відсутні докази щодо стягнення на користь позивача грошової компенсації за вісім календарних днів невикористаної відпустки, в тому числі за 3 дні додаткової відпустки за особливий характер праці.

Щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації за матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально побутових питань за 2019 р., суд зазначає наступне.

Оплата праці співробітників Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво» здійснюється у відповідності до Положення про оплату праці підприємства (а.с.223 т.1).

Так, згідно до п. 10.2.1, 10.2.2 розділу 10.2 Положення про оплату праці працівників Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво», матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується, згідно з наказом на підприємстві один раз на рік працівникам в розмірі середньомісячної заробітної плати. Матеріальна допомога працівникам і членам їх сімей на лікування, придбання медикаментів та ліків, проведення операцій, а також за наслідками пов`язаними зі стихійним та екологічним лихом, похованням та іншими обставинами непереборної сили виплачується за заявою, у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до 10.1.2 розділу 10.1 Положення про оплату праці працівників Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво» виплата на оздоровлення проводиться один раз на рік при виході у щорічну відпустку.

Проте, позивачем не було надано до суду доказів того, що він під час роботи в КП «Міське капітальне будівництво» звертався із заявами до адміністрації підприємства про виплату йому матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально побутових питань за 2019 р. і йому в цьому було відмовлено.

Виплата грошової компенсації за невикористану матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань після звільнення працівника, законодавством не передбачено.

Щодо витрат на отримання правничої допомоги.

У відповідності дост. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача повністю або частково лише в разі повного або часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Таким чином, позивач скористався своїм правом на оскарження Наказу про звільнення і його право не може бути обмежене, а заявлена позивачем вимога розглянута судом по суті.

Проте, суд звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів, на підтвердження позовних вимог.

Отже, виходячи з системного аналізу зібраних по справі доказів та вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 81, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міське капітальне будівництво», про: визнання незаконним та скасування наказу КП «Міське капітальне будівництво» № 27, від 03.04.2019р., про звільнення з роботи ОСОБА_1 з посади начальника виробничо-технічного відділу; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного інженера КП «Міське капітальне будівництво»; стягнення з КП «Міське капітальне будівництво» на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати з 04.04.2019 року по день поновлення на роботі; стягнення з КП «Міське капітальне будівництво» на користь ОСОБА_1 витрат на отримання правничої допомоги у розмірі 3300 гривень; стягнення з КП «Міське капітальне будівництво» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за 8 днів невикористаної відпустки за 2017 рік; стягнення з КП «Міське капітальне будівництво» на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за матеріальну допомогу на оздоровлення і вирішення соціально - побутових питань за 2019 рік, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. 353-354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 червня 2020 року.

Суддя: Н.В. Мирончук

12.06.20