ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4954/20 Справа № 215/13/20 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо збагачувальний комбінат», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Камбул М.О. та повне судове рішення складено 27 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ :

В січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо збагачувальний комбінат» (надалі ПрАТ ПівнГЗК»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Промисловий ремонт», (надалі ТзОВ «Промисловий ремонт») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» (надалі ТзОВ «Промислові ремонти) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він пропрацював з 23 липня 1982 року по 02 серпня 2010 року, тобто 28 років 10 днів на ПрАТ «ПівнГЗК» на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування.

Крім того позивач з 03 серпня 2010 року по 31 січня 2017 року, тобто 6 років 05 місяців працював на ТзОВ «Промисловий ремонт» слюсарем черговим та з ремонту устаткування і майстром дільниці будівельно-монтажних робіт .

Також з 01 лютого 2017 року по 02 жовтня 2017 року, тобто 8 місяців 1 день позивач працював на ТзОВ «Промислові ремонти» черговим та з ремонту устаткування.

Висновком МСЕК від 21 серпня 2018 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії та 10% - по ХОЗЛ, третя групу інвалідності.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 01 жовтня 2019 року позивачу повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії та 25% - по ХОЗЛ, третя група інвалідності, безстроково.

У зв`язку з професійними захворюваннями та втратою працездатності у позивача змінилися образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань., оскільки останній постійно відчуває біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, які посилюється при рухах та після фізичних навантажень, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, біль в кистях, обмеження рухів у колінних суглобах, утруднення при ході, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, важкість та хрипи в грудях, підвищення АТ. Такий стан не дає позивачу можливості спокійно спати по ночам, займатись фізичною роботою. Через професійне захворювання він не може виконувати навіть незначну роботу по дому, на дачі. Позивач змушений багато часу проводити у лікарнях, де незадовільні умови для життя, побутові незручності, а під час лікування переносити біль, приймати велику кількість ліків.

Тому позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь, з ПрАТ «ПівнГЗК» моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 165 000 грн. та 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, з ТзОВ «Промисловий ремонт» моральну шкоду в розмірі 45 000 грн. та 1 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та з ТзОВ «Промислові ремонти» моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я у розмірі 10 000 грн. та 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТзОВ «Промисловий ремонт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ТзОВ «Промислові ремонти» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1 500 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Промисловий ремонт» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1 000 грн.

Стягнуто з ТзОВ «Промислові ремонти» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 500 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК», ТзОВ «Промисловий ремонт» та ТзОВ «Промислові ремонти» по 768,40 грн. судового збору, з кожного.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь ОСОБА_3 є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що внаслідок професійного захворювання позивача турбують обмежені рухи в шийному і попереково крижовому відділі хребта, обмеження руху в плечових, колінних та в ліктьових суглобах, біль у м`язах спини при згинанні та розгинанні. Позивач не може працювати на дачі, де завжди любив працювати, а оскільки він проживає у приватному будинку виникає багато складнощів як з благоустроєм своєї території, так із повсякденними справами біля будинку, крім того, оскільки позивач відчуває постійний біль у суглобах, останній не в змозі підіймати більше 5 кг, що також викликає труднощі. Внаслідок тяжких умов праці у позивача стався інсульт, і як наслідок йому тяжко говорити та знадобилось багато часу на реабілітацію, яка не стабілізувала його стан у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 23 липня 1982 року по 02 серпня 2010 року, працював у ПрАТ «ПівнГЗК» на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування, у період з 03 серпня 2010 року по 31 січня 2017 року, позивач працював на ТОВ «Промисловий ремонт» - слюсарем черговим та з ремонту устаткування і майстром дільниці будівельно-монтажних робіт та у період з 01 лютого 2017 року по 02 жовтня 2017 року, позивач працював на ТОВ «Промислові ремонти» - черговим та з ремонту устаткування (а.с. 11-14).

Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 липня 2018 року, професійне захворювання виникло внаслідок праці на ТзОВ «Промислові ремонти», ТзОВ «Промисловий ремонт» та ПрАТ «ПівнГЗК», де через недосконалість робочого місця позивач змушений був перебувати в незручній позі, та через недосконалість технологічного процесу збагачення руди, позивач підпадав під вплив аерозолю переважно фібро генної дії, концентрації якої перевищували норми ГДК. (а.с. 17).

Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є важкість праці, аерозоль переважно фібро генної дії, що перевищували норми ГДК (а.с. 17).

Висновком МСЕК від 21 серпня 2018 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії та 10% - по ХОЗЛ, третя групу інвалідності (а.с. 27).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 01 жовтня 2019 року позивачу повторно встановлено 55% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - по радикулопатії та 25% - по ХОЗЛ, третя група інвалідності, безстроково (а.с. 28 29).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача до ТзОВ «Промислові ремонти», ТзОВ «Промисловий ремонт» та ПрАТ «ПівнГЗК» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов`язку відповідачів відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінився образ життя, що завдає йому моральних страждань, оскільки останній постійно відчуває біль у попереково-крижовому та шийному відділах хребта, біль в плечових, ліктьових та колінних суглобах, біль в кистях, обмеження рухів у колінних суглобах, утруднення при ході, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, важкість та хрипи в грудях, підвищення АТ. Через професійне захворювання позивач не може виконувати навіть незначну роботу по дому, на дачі..

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємствах відповідачів, відсоток втрати професійної працездатності,конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили та визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ТзОВ «Промислові ремонти» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 5 000 гривень, ТзОВ «Промисловий ремонт» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 30 000 гривень та ПрАТ «ПівнГЗК» у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 70 000 гривень

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: