Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 640/20224/15-ц

провадження № 61-6920св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя- доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року у складі суддів: Довгаль А. П., Швецової Л. А., Коваленко І. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» (далі - ПАТ «АКБ «Базис») про повернення банківського вкладу, в якому з урахуванням уточнень просив: стягнути вклад за договором банківського вкладу № 609/0-в від 18 травня 2011 року в мірних зливках банківських металів (золото) у загальній масі зливків 750 г, що складає 24,15 тройських унцій, проценти в розмірі 53,838185 г у зливках золота або 1,73 тройських унцій за офіційним (обліковим) курсом банківських металів, встановлених Національним банком України на дату повернення вкладу; грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в сумах: 2 218 грн 70 коп., 2 804 долари 83 центи США, 2 064 євро 28 євроценти; 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 110 грн 24 коп., 252 долари 43 центи США, 185 євро 79 євроценти.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 травня 2011 року між ним та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Базис» укладено договір банківського вкладу № 609 /0-в у мірних зливках банківських металів (золото) у загальній масі зливків 750 г, що складає 24,15 тройських унцій, на депозитний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий у відповідача, терміном дії з 18 травня 2011 року по 19 травня 2012 року з виплатою 1,50 % річних. На рахунках, відкритих у відповідача, він також мав наступні кошти: № НОМЕР_3 (в гривні) - 145 997 грн 31 коп.; № НОМЕР_4 (в гривні) - 55 227 грн 61 коп.; № НОМЕР_4 (в доларах США) - 2 804 долари 83 центи США (розміщені згідно договору банківського вкладу № 37/7-в); № НОМЕР_4 (в євро) - 2 064 євро 28 євроценти (розміщені згідно договору банківського вкладу №37/7-в). Постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року № 168 прийнято рішення про призначення тимчасової адміністрації банку строком на шість місяців, а саме: з 23 квітня 2012 року по 23 жовтня 2012 року. 23 серпня 2012 року Національний банк України прийняв постанову № 357 про відкликання банківської ліцензії банку і розпочав процедуру його ліквідації. 10 вересня 2012 року він звернувся із вимогою до ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис» про визнання кредиторських вимог до банку на суму, що не підлягала відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. У листопаді 2012 року через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб він отримав частину належних йому коштів у сумі 200 тис. грн. У подальшому ліквідаційна процедура в ПАТ «АКБ «Базис» була скасована, на теперішній час Банк функціонує в звичайному режимі, проте повернути вклади та нараховані проценти відповідач відмовляється.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року (у складі судді Дмитрієва О. Ф.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що 14 серпня 2014 року Окружним адміністративним судом м. Києва визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 серпня 2012 року № 357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» (м. Харків). У зв`язку із набранням законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва 08 грудня 2014 року були проведені позачергові загальні збори акціонерів публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» (), за результатами яких, зокрема, ухвалено рішення щодо зміни найменування товариства на публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис» () та затверджено статут товариства у новій редакції. Крім того, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено зміни до видів економічної діяльності, які здійснюються ПАТ «АКБ «Базис», , зокрема, з огляду на неможливість здійснення банківської діяльності за КВЕД 65.12.1 - «комерційні банки» було вирішено виключити такий вид економічної діяльності, як 65.12.1. «комерційні банки», та включити види діяльності за КВЕД 46.90, 68.20,69.20, 70.22. Таким чином, після припинення ліквідації ПАТ «АКБ «Базис» та внесення змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виключення виду діяльності за КВЕД 65Л2.1. «комерційні банки», ПАТ «АКБ «Базис» припинив бути банківською установою. На підставі викладеного, вимоги ОСОБА_1 про стягнення вкладу за договором банківського вкладу № 609/0-в у мірних зливках банківських металів та процентів за договором банківського вкладу № 609 /0-в у розмірі 1,630125 тройських унцій задоволенню не підлягають, так як ПАТ «АКБ «Базис» не є банківською установою. Також, з урахуванням здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ (у «Базис» в період з 28 серпня 2012 року по 21 жовтня 2014 року, протягом якої припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та, інших економічних санкцій за усіма видами заборгованості банку, інші вимоги також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 вклад за договором банківського вкладу №609/0-в у мірних зливках банківських металів (золото) у загальній масі зливків 750 г, що складає 24,15 тройських унцій.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 належні йому кошти у сумах: 1 224 грн 92 коп., 2 804 долари 83 центи США, 2 064 євро 28 євроцентів.

Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_1 3% (процента) річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання в розмірі: 110 грн 24 коп., 252 долари 43 центи США, 185 євро 79 євроцентів та інфляційні витрати (на вклад у гривні) за період з січня 2013 року по лютий 2016 року в розмірі 859 грн 87 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що згідно виписки від 11 грудня 2015 року про залишки та рух грошових коштів за поточними рахунками ОСОБА_1 , відкритими у ПАТ «АКБ «Базис», за період з 01 травня 2011 року по 31 жовтня 2015 року залишки коштів на рахунках позивача становлять такі суми: № НОМЕР_3 (ІІАН) - 145 997 грн 31 коп., № НОМЕР_4 (ІІАН) - 55 227 грн 61 коп. (всього: 201 224 грн 92 коп.), № НОМЕР_4 (05Б) - 2 804 долари 83 центи США, № НОМЕР_4 (ЕІІК) - 2 064 євро 28 євроцентів, № НОМЕР_4 (АОХ) - 24,15 тройських унцій золота. Саме ці залишки були повідомлені операціоністом під час ліквідації і були акцептовані банком за курсом Національного Банку України у загальній сумі 566 004 грн 26 коп., з яких: 200 тис. грн. - сума, яка підлягала відшкодуванню Фондом гарантування вкладів, та 366 004 грн 26 коп. - сума, яка не підлягала відшкодуванню Фондом. Таким чином, неповернутий вклад за договором банківського вкладу №609/0-в у мірних зливках банківських металів (золото) у загальній масі зливків 750 г, що складає 24,15 тройських унцій. Неповернуті грошові кошти в сумах: 1 224 грн 92 коп., 2 804 долари 83 центи США, 2 064 євро 28 євроцентів; розмір 3 % (процентів) річних у грошовому виразі внаслідок невиконання грошового зобов`язання за останні три роки з 13 вересня 2013 року по 13 вересня 2016 року: 110 грн 24 коп. (1 224 грн 92 коп. х 3% х 3 роки); 252 долари 43 центи США (2 804 долари 83 центи США х 3% х 3 роки); 185 євро 79 євроцентів (2 064 євро 28 євроцентів х 3% х 3 роки). Розрахунок інфляційних втрат за вкладом у гривні за період з січня 2013 року по липень 2016 року становить 859 грн 87 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення процентів за договором № 609/0-в у розмірі 53,838185 г або 1,73 тройських унцій, ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки в даному випадку проценти нараховуються тільки за період дії цього договору - з 18 травня 2011 року по 19 травня 2012 року. Посилання представника відповідача на відсутність ліцензії на здійснення банківської діяльності після припинення ліквідації ПАТ «АКБ «Базис» та внесення змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зокрема, виключення виду діяльності за КВЕД 65.12.1 «комерційні банки», внаслідок чого банк перестав бути банківською установою, не приймаються, оскільки відповідач повинен виконати свої зобов`язання за укладеними банківськими депозитними вкладами, повернувши золото і гроші в тій же самій валюті, які визначені в депозитних договорах, та які були вкладені позивачем на його депозитні рахунки.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «АКБ «Базис» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Підстави касаційного оскарження обґрунтовано тим, що суми, які належать до виплати ОСОБА_1 , зафіксовані у гривні та відображені в бухгалтерському та податковому обліку ПАТ «АКБ «Базис» як залишок заборгованості у розмірі 366 004 грн 26 коп., із яких: 44 318 грн 17 коп. - заборгованість за договором банківського вкладу № 56/7 від 17 травня 2011 року, 321 686 грн 09 коп. -заборгованість за договором банківського вкладу № 609/0-в від 18 травня 2011 року. Таким чином, розмір заборгованості за вкладами апеляційним судом визначено із порушенням процесуального закону. Крім того, ПАТ «АКБ «Базис» із 28 серпня 2012 року не є банківською установою, у зв`язку з чим апеляційний суд неправомірно стягнув із товариства заборгованість у мірних зливках банківських металів. В період часу із 28 серпня 2012 року по 21 жовтня 2014 року усі кошти, надходження яких пов`язано зі здійсненням ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» ліквідаційної процедури, зараховувалися на накопичувальний рахунок в Управлінні Національного Банку України в Харківській області. Тобто, ПАТ «АКБ «Базис» не користувалося грошовими коштами, за утримання якими судом нараховано суми за статтею 625 ЦК України. Крім того, суд прийняв заяву про збільшення позовних вимог в межах апеляційного провадження справи, що є порушенням процесуального закону.

РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи із Київського районного суду м. Харкова.

08 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2018 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Суди установили, що 18 травня 2011 року між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Базис» укладений договір банківського вкладу № 609 /0-в (строковий Золота Гільдія «Золотий запас») у мірних зливках банківських металів (золото) у загальній масі зливків 750 г, що складає 24,15 тройських унцій, з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_5 , терміном дії з 18 травня 2011 року по 19 травня 2012 року, з виплатою 1,50 % річних на умовах та в порядку, встановленому в даному договорі.

12 березня 2012 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір банківського вкладу № 37 /7-в (строковий ОСОБА_2 ) у грошовій сумі 2 500 доларів США, з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_7 , терміном дії з 12 березня 2012 року по 14 березня 2013 року, з виплатою 8,50 % річних на умовах та в порядку, встановленому в даному договорі.

12 березня 2012 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір банківського вкладу № 38 /7-в (строковий ОСОБА_2 ) (далі - договір № 38/7-в) у грошовій сумі 2 тис. євро, з відкриттям депозитного рахунку № НОМЕР_9 , терміном дії з 12 березня 2012 року по 14 березня 2013 року, з виплатою 7,00 % річних на умовах та в порядку, встановленому в даному договорі.

На рахунках, відкритих у Банку, позивач мав наступні кошти: № НОМЕР_3 (в гривні) - 145 997 грн 31 коп.; № НОМЕР_4 (в гривні) - 55 227 грн 61 коп.

Постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року №168 прийнято рішення про призначення тимчасової адміністрації ПАТ «АКБ «Базис» строком на шість місяців з 23 квітня 2012 року по 23 жовтня 2012 року, а постановою Національного банку України № 357 від 23 серпня 2012 року відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру банкрутства.

У листопаді 2012 року через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб Воронцов В. І. отримав частину належних йому коштів у сумі 200 тис. грн.

19 листопада 2012 року ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» визнано вимоги позивача у сумі 366 004 грн 26 коп. - залишок неповернутих коштів, відповідно до повідомлення про акцептування вимог кредитора № 09-71/6063/99 від 19 листопад 2012 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 23 серпня 2012 року № 357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис».

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року відхилено апеляційну скаргу Національного банку України і постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року залишено без змін.

24 грудня 2014 року Вищий адміністративний суд України постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2014 року залишив без змін.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09 липня 2015 року, скасовано реєстраційні записи щодо припинення юридичної особи ПАТ «АКБ «Базис». 27 листопада 2014 року ПАТ «АКБ «Базис» поновлено як юридичну особу.

У зв`язку із набранням законної сили постановою Окружного адміністративного суду м. Києва 08 грудня 2014 року були проведені позачергові загальні збори акціонерів публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» (), за результатами яких, зокрема, ухвалено рішення щодо зміни найменування товариства на публічне акціонерне товариство «АКБ «Базис» () та затверджено статут товариства у новій редакції. Крім того, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено зміни до видів економічної діяльності, які здійснюються ПАТ «АКБ «Базис», , зокрема, з огляду на неможливість здійснення банківської діяльності за КВЕД 65.12.1 - «комерційні банки» було вирішено виключити такий вид економічної діяльності, як 65.12.1. «комерційні банки», та включити види діяльності за КВЕД 46.90, 68.20,69.20,70.22.

Із 08 грудня 2014 року ПАТ «АКБ «Базис» не здійснює банківську діяльність.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2015 року справі № 922/4783/15 за позовом ПАТ «АКБ «Базис» до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області про стягнення коштів в розмірі 19 564 357 грн 34 коп. встановлено, що 28 серпня 2012 року між Національним банком України в особі начальника Управління Національного банку України в Харківській області та ПАТ «АКБ «Базис» в особі ліквідатора укладено договір № 1 банківського рахунку. Накопичувальний рахунок був відкритий з метою здійснення процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Базис». Вказаний рахунок може використовуватись тільки в разі ліквідації банківської установи та тільки в цілях, зазначених вище. Тобто, визнання в судовому порядку неправомірною постанови Правління Національного банку України № 357 від 23 серпня 2012 року, якою запроваджено ліквідаційну процедуру ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Базис», унеможливлює використання накопичувального рахунку за його цільовим призначенням без здійснення ліквідації банківської установи, та робить неможливим утримання на ньому коштів товариства, ліквідація якого фактично припинена судовим рішенням. Станом на 29 грудня 2014 року на накопичувальному рахунку ПАТ «АКБ «Базис» № НОМЕР_10 знаходились кошти в сумі 19 564 357 грн 34 коп. Зважаючи на викладене, апеляційний господарський суд погодився з висновком господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для утримання Управлінням Національного банку України в Харківській області грошових коштів, що знаходяться на накопичувальному рахунку «АКБ «Базис»; а також про відсутність підстав для обмеження вільного руху зазначених грошових коштів і їх перерахування на вимогу клієнта на будь-який інший рахунок, доступний для використання позивачем. Крім того, після припинення ліквідації банку банк здійснив перейменування на ПАТ «АКБ «Базис», та виключив з видів своєї діяльності вид за КВЕД 65.12.1. «комерційні банки». Тобто, ПАТ «АКБ «Базис» припинив бути банківською установою. Національний банк України відповідно до своїх функцій не відкриває та не обслуговує рахунки суб`єктів підприємницької діяльності, які не є банківськими установами.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області

від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 11 листопада 2017 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бортняка В. В.

20 липня 2017 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднене оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року у справі № 905/1328/17 визнано вимоги та затверджено реєстр вимог кредиторів ПАТ «АКБ «Базис», зокрема визнані вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в загальному розмірі 1 662 062,63 грн, з яких: 3 200 грн - вимоги першої черги та 1 658 862,63 грн - вимоги четвертої черги. Відмовлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у визнанні кредиторських вимог на суму 277 679 170,88 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року ухвалу Господарського суду Донецької області від 04 жовтня

2017 року в частині визнання вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в загальному розмірі 1 662 062,63 грн, з яких: 3 200 грн - грошові зобов`язання першої черги та 1 658 862,63 грн - грошові зобов`язання четвертої черги, а також відмови Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у визнанні кредиторських вимог на суму 277 679 170,88 грн залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року та ухвалу Господарського суду Донецької області від 04 жовтня 2017 року в частині кредиторських вимог Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без змін.

Постановою Господарського суду Донецької області від 01 березня

2018 року у справі № 905/1328/17 визнано боржника - ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців

до 01 вересня 2018 року. Призначено ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» арбітражного керуючого Бортняка В. В.

Оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про визнання боржника ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

У статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної та касаційної інстанцій) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

19 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року

№ 4212-VI «Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року

№ 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII) (за винятком окремих його положень) (далі - Закон № 4212-VI), яким Закон № 2343-XII викладено в новій редакції.

У пункті 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 2343-XII визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Встановлено, що у грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «АКБ «Базис» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Донецької області від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис». Введено процедуру розпорядження майном строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 11 листопада 2017 року. Розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Бортняка В. В.

20 липня 2017 року на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення про порушення справи про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Постановою Господарського суду Донецької області від 01 березня

2018 року у справі № 905/1328/17 визнано боржника - ПАТ «АКБ «Базис», банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру строком на 6 місяців

до 01 вересня 2018 року. Призначено ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» арбітражного керуючого Бортняка В. В.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 12 березня 2018 року ПАТ «АКБ «Базис» перебуває в стані припинення за судовим рішенням про банкрутство (постанова Господарського суду Донецької області від 01 березня 2018 року у справі № 905/1328/17 про визнання банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури).

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство, яка перевірена Верховним Судом, 19 липня 2017 року відкрито провадження у справі про банкрутство, судова процедура, в якій перебуває боржник - ліквідація.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій передбачені Законом № 2343-XII.

Відповідно до статті 9 Закону № 2343-XII справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 10 Закону № 2343-XII визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У ГПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачено для господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, підвідомчість усіх майнових спорів.

Відповідно до статті 17 Закону № 2343-XII (у редакції Закону № 4212-VI) після 19 січня 2013 року встановлено порядок розгляду позовних вимог конкурсних кредиторів до боржника.

Із винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство пов`язуються певні правові наслідки, зокрема: вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; розгляд вимог конкурсних, забезпечених і поточних кредиторів та вирішення майнових спорів здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 2343-XII; арешт майна боржника чи інші обмеження щодо розпорядження майном боржника можуть застосовуватися виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

За приписами частини першої статті 17 Закону № 2343-XII у разі, якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред`явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов`язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз`яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання (частина друга вказаної статті).

Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову (частина третя вказаної статті).

У разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (частина четверта вказаної статті).

Якщо у порушенні провадження у справі про банкрутство відмовлено або провадження у справі про банкрутство припинено, позовне провадження підлягає поновленню і позов розглядається по суті (частина п`ята вказаної статті).

У частині шостій статті 17 Закону № 2343-XII зазначено, що положення частин першої - четвертої цієї статті не застосовуються до позовів за вимогами кредиторів, на які не поширюється дія мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Стаття 23 Закону № 2343-XII встановлює порядок виявлення кредиторів.

Так, у частині першій указаної статті зазначено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Таким чином, відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, тобто першим днем перебігу цього строку є день, наступний за днем офіційного оприлюднення такого оголошення.

Після офіційного оприлюднення ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство всі кредитори мають право подавати заяви з грошовими вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, в порядку статті 23 Закону № 2343-XII незалежно від настання строку виконання зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 2343-XII особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в ліквідаційній процедурі у шосту чергу. Такі кредитори не беруть участі в представницьких органах кредиторів (зборах та комітеті кредиторів).

Отже, визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може, за умови своєчасного звернення, реалізувати свої права і отримати задоволення своїх вимог та дотримання прав боржника щодо визначення обсягу кредиторської заборгованості та черговості її погашення.

ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) передбачав ситуації, коли таке провадження не могло бути закінчене у цивільному порядку.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом та вирішення справи судом першої інстанції) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна за змістом норма була викладена у частині першій

статті 255 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судом апеляційної інстанції).

Тобто, на час вирішення питання про можливість подальшого розгляду справи у порядку цивільного судочинства діяло правило, за яким указаний спір з відповідачем, щодо якого порушено справу про банкрутство, підлягав розгляду в порядку господарського судочинства.

У чинних на той час ЦПК України, ГПК України, Законі № 2343-XII не було врегульовано порядку дій суду іншої (не господарської) юрисдикції, у провадженні якого перебувала справа за позовом до відповідача, щодо якого порушена справа про банкрутство господарським судом, у випадку, якщо відповідно до статей 17, 19 Закону № 2343-XII на такі вимоги не поширювалася дія мораторію.

Єдиним можливим рішенням у такому випадку було закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу його права звернутися з відповідною вимогою до господарського суду, у провадженні якого перебувала справа про банкрутство відповідача.

Проте, суд апеляційної інстанції всупереч вказаним вимогам закону, перевіряючи правильність вирішення справи судом першої інстанції, не закрив провадження у справі, а ухвалив судове рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, після ухвалення оскаржуваних судових рішень законодавство було змінено, зокрема 21 жовтня 2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року № 2597-VIII (далі - Кодекс № 2597-VIII).

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону про банкрутство.

Відповідно до статті 7 Кодексу № 2597-VIII спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Згідно з частинами першою - третьою статті 3 ГПК України (у редакції, чинній на час касаційного перегляду справи) судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Тобто законодавець указав, що у Законі України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» містяться процесуальні норми, які передбачають особливості розгляду справ указаної категорії.

Закон № 2343-XII втратив чинність з 21 жовтня 2019 року, з набранням чинності Кодексом № 2597-VIII.

Відтак можна зробити висновок, що вказаний Кодекс № 2597-VIII передбачає також особливості розгляду справ про банкрутство, що і підтверджено у статті 7 цього Кодексу.

Оскільки суд має застосовувати відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України норму, чинну на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду (перегляду) справи у тому числі й у суді касаційної інстанції, Верховний Суд застосовує норми Кодексу № 2597-VIII, які є чинними на час такого перегляду.

Зі змісту вказаних норм убачається, що законодавець захищає не лише права банкрута, а й права інших осіб, які мають вимоги до банкрута.

Захист таких осіб полягає у тому, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Таке урегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у цій справі є майнові вимоги до боржника, щодо якого ухвалою Господарського суду Донецької області від 19 липня 2017 року порушено провадження у справі

№ 905/1328/17 про банкрутство.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи Верховним Судом, законодавець підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного

Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження

№ 14-404цс19).

Отже, виходячи зі змісту та підстав позову, характеру спірних правовідносин, ураховуючи наведені положення чинного законодавства, спір у цій справі між сторонами виник з правовідносин, що стосуються укладених між позивачем та відповідачем договорів банківського вкладу, які не виконані останнім, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

Таким чином, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а справу необхідно передати до господарського суду, на розгляді якого перебуває справа про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 199/6577/16-ц (провадження № 61-13297св18).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. За встановлених обставин справу необхідно передати справу до Господарського суду Донецької області, на розгляді якого перебуває справа № 905/1328/17 про банкрутство ПАТ «АКБ «Базис».

Згідно зі статтею 141 ЦПК України розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України,, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2016 року скасувати, матеріали справи № 640/20224/15-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис» про повернення банківського вкладу передати до Господарського суду Донецької області, на розгляді якого перебуває справа № 905/1328/17 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «АКБ «Базис».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

І. М. Фаловська

С. П. Штелик