Справа № 344/2776/20
Провадження № 2/344/1960/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

16 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Ковалюк І.П.

секретаря Караїм Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В квартирі зареєстровано троє осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 . Відповідач з 2006 року у вказаній квартирі не проживає, не сплачує витрат пов`язаних із користування жилим приміщенням, не приймає участі у спільному побуті. Через реєстрацію відповідача позивач позбавлений можливості вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном, через що просила визнати відповідача таким, що втратив право користування даною квартирою.

Позивач в судове засідання не з`явилась, попередньо подано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву не надав.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.06.2003 року (а.с. 6).

Як вбачається із довідки виданої Обслуговуючим кооперативом «Житловий кооператив № 22А», відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час. Однак у вказаній квартирі, зі слів батьків, не проживає з 2006 року (а.с. 9).

Згідно наданих квитанцій по оплаті за комунальні послуги по квартир, оплату проводить позивач ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в вказаній квартирі не проживає, залишив її добровільно. Житлом він не цікавиться, витрат по його утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив.

Отже, відповідач не проживає в квартирі АДРЕСА_1 понад один рік, не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідач в судові засідання не з`являвся, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути 840 гривень 80 коп. судового збору на користь держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», керуючись ст.ст. 2, 12,76, 77, 79,80, 81, 89, 141,247, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь держави (з зарахуванням на рахунок: UA 0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківськогоапеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк подання до суду заяви про перегляд заочного рішення та його апеляційного оскарження обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Повне судове рішення складено та підписано 16 червня 2020 року.

Суддя Ковалюк І.П.