Постанова

Іменем України

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 539/596/17-ц

провадження № 61-45865св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1

на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня

2018 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Гальонкіна С. А.,

Абрамова П. С., та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду

від 29 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Одринської Т. В.,

Панченка О. О., Триголова В. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 11 лютого 2016 року між ним

та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу у розстрочку, відповідно до умов якого він прийняв на себе зобов`язання виготовити

і передати технологічне обладнання відповідачу, а відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти це обладнання та оплатити його на умовах розстрочення платежу.

Зазначав, що умови розстрочення платежу були викладені у розділі 2 цього договору. Загальна вартість обладнання складала 1 340 000,00 грн. Розрахунок за обладнання повинен був здійснюватися відповідачем

у національній валюті України готівкою з розстрочкою платежу на шість місяців.

Проте, відповідач частково виконав умови оплати, а саме: сплатив поетапно готівкою суму у розмірі 938 000,00 грн, яка була передбачена пунктами 2.5.1, 2.5.2, 2.5.3. договору та сплатив 2 000,00 доларів США.

Зазначав, що остаточну суму у розмірі 402 000,00 грн та 2 679,00 доларів США (витратні матеріали до обладнання) відповідач повинен був у відповідності до пункту 2.5.4 договору та внесених доповнень до нього сплачувати готівкою щомісячно у розмірі 1 964,00 доларів США не пізніше 25 числа поточного місяця, починаючи із квітня 2016 року і закінчуючи

31 грудня 2016 року. Проте, відповідач сплатив йому готівкою лише

2 000,00 доларів США 25 квітня 2016 року.

Також зазначав, що розділом 7 договору була передбачена відповідальність покупця за порушення строків та повноти оплати у вигляді неустойки розміром 1 % від загальної суми заборгованості, гривень, яка складалася

на день порушення договору, за кожний день прострочення.

Вважав, що загальний термін прострочення складав із 26 квітня 2016 року

по 25 листопада 2016 року, а саме: 214 днів.

Зазначав, що загальна сума заборгованості відповідача перед ним

за договором складає - 779 291,00 грн, що складається із: суми основного боргу у розмірі 394 013,27 грн та суми неустойки - 385 278,00 грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути

із ОСОБА_2 на його користь суму боргу у розмірі 779 291,00 грн.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що відповідно указаного пункту 2.5. договору з урахуванням доповнень до нього сторонами було передбачено порядок оплати вартості обладнання, зокрема, він повинен був сплачувати по 1 964,00 доларів США щомісячно починаючи з квітня

2016 року по 31 грудня 2016 року. На виконання умов вказаного договору ним було передано ОСОБА_1 завдаток у розмірі 10 000,00 доларів США,

а 25 лютого 2016 року обладнання було перевезено із м. Миколаєва Миколаївської області до м. Лубни Полтавської області.

15 березня 2016 року ним було передано ОСОБА_1 кошти

у розмірі 10 000,00 доларів США.

Після встановлення факту порушення норм режиму роботи обладнання,

05 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року, відповідно до умов якої останній зобов`язувався у термін до 05 серпня

2016 року власними силами та засобами, за свій власний рахунок, усунути виявлені недоліки у роботі обладнання шляхом ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес. Пунктом 2 вказаної додаткової угоди було встановлено, що якщо продавець у термін до 05 серпня 2016 року не усуне належним чином недоліки у роботі обладнання, а саме:

не відремонтує пошкоджений болерклав для термічної обробки колес

та не здійснить запуск та налаштування роботи обладнання, покупець матиме право на свій розсуд та за своїм вибором залучити для виконання вказаних робіт третю сторону. При цьому, всі витрати по ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес та всі витрати

по проведенню запуску та налаштування обладнання відшкодовуватиме продавець.

Проте, у визначений у додатковій угоді термін ОСОБА_1 не було проведено ремонт обладнання та не проведено запуск та налаштування роботи обладнання. У зв`язку із тим, що обладнання не працювало, 10 серпня 2016 року між ним та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП)

ОСОБА_3 (виконавець) було укладено договір про надання послуг, відповідно до умов якого останній провів діагностику системи нагнітання повітря болерклаву та діагностику пневмосистеми болерклаву.

За результатами вказаної діагностики виконавцем було виявлено несправності болерклава, а саме: не утримувався належний рівень тиску

у болерклаві, виявлено витік (травлення) повітря через втулку, прокладки

та сальники, виявлено витік (травлення) повітря через системи трубопроводів та штуцерів. Загальна вартість послуг із проведення діагностики складала 19 550,00 грн.

30 серпня 2016 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг по ремонту обладнання. Загальна вартість проведення такого ремонту складала 53 320,00 грн.

Також, зазначав, що у січні 2017 року ним було виявлено ще один недолік

у роботі обладнання, а саме: вихід з ладу підшипника валу електродвигуна, який став причиною пошкодження втулки. Тому він був вимушений замовляти послуги з виконання робіт по ремонту обладнання. У зв`язку

із чим, між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг по ремонту обладнання, загальна вартість якого складала

34 450,00 грн.

Крім того, під час проведення діагностики виконавцем було виявлено несправність системи реєстрації параметрів роботи болерклаву (реєстратор), а саме: температури, тиску, вакууму та часу роботи болерклава,

яка потребувала заміни. Ця система знаходилася на панелі управління

та контролювала відповідність параметрів технологічного процесу, встановленого заводом-виробником. Вартість послуг з діагностики системи реєстрації параметрів роботи болерклаву (реєстратор) складала 2 400,00 грн.

Зазначав, що про те, що система реєстрації температури, тиску, вакууму

та часу роботи болерклава була несправна і без цієї системи нормальна робота болерклава не можлива, ОСОБА_1 його не повідомляв, чим фактично приховав існуючі істотні недоліки у роботі обладнання в цілому.

Вважав, що відповідач за зустрічним позовом істотно порушив вимоги щодо якості товару, а саме: останнім було передано обладнання, яке мало істотні недоліки.

Зазначав, що ОСОБА_1 відмовлявся усунути недоліки у роботі обладнання.

16 червня 2017 року він направляв на адресу ОСОБА_1 лист про відмову від договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року, у зв`язку із істотним порушенням вимог договору щодо якості поставленого обладнання. При цьому, він просив повернути йому сплачені за обладнання кошти у розмірі 37 000,00 доларів США та пропонував узгодити порядок повернення йому обладнання. Проте, станом на 26 червня 2017 року відповіді від ОСОБА_1 він не отримував, кошти йому не були повернуті.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив суд стягнути

з ОСОБА_1 на його користь кошти у розмірі 37 000,00 доларів США,

що еквівалентно 956 154,00 грн; 21 950,00 грн - витрати, понесені у зв`язку

із проведенням діагностики роботи обладнання; 87 770,00 грн - витрати, понесені у зв`язку із усуненням несправності болерклава.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області

від 27 березня 2018 року у складу судді Іващенка Ю. А. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року, яка складається із вартості обладнання у розмірі 366 737,57 грн, неустойки - 3 000,00 грн, а усього - 369 737,57 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 підлягала стягненню заборгованість згідно договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року, яка складалася із вартості обладнання у розмірі 366 737,57 грн (1 340 000,00 грн - 973 262,43 грн)

та неустойки - 3 000,00 грн, а усього - 369 737,57 грн, оскільки

ОСОБА_2 не виконано умови договору в частині своєчасної

та у повному обсязі сплати коштів за обладнання.

При цьому, суд першої інстанції враховував те, що ОСОБА_2 довелося самостійно усувати недоліки у роботі цього обладнання, а тому вважав, що розмір неустойки повинен бути зменшений до 3 000,0 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що у цій справі не настали умови

та підстави для відшкодування ОСОБА_1. ОСОБА_2 витрат, понесених останнім у зв`язку із ремонтом пошкодженого болерклаву

та проведенням запуску і налаштуванню обладнання згідно умов додаткової угоди від 05 серпня 2016 року, оскільки сторонами не було дотримано з цього приводу вимог пункту 4 цієї угоди, який передбачав,

що у разі не усунення продавцем у термін до 05 серпня 2016 року недоліки

у роботі обладнання, покупець матиме право на свій розсуд та за своїм вибором залучити для виконання вказаних робіт третю сторону, а також те, що всі витрати із проведенню запуску та налаштування обладнання відшкодовує продавець. При цьому, суд першої інстанції вважав,

що ОСОБА_2 не позбавлений права у майбутньому звернутися

із відповідною вимогою до ОСОБА_4 щодо відшкодування цих витрат

за умови дотримання вищезазначеної угоди.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 березня

2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у рахунок повернення сплаченого за договором купівлі-продажу від 11 лютого

2016 року платежу, кошти у розмірі 956 154,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення первісного позову

та відмови у задоволенні зустрічного позову не відповідають обставинам справи та порушують норми матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку істотності порушенням вимог договору щодо якості товару, допущеним позивачем за первісним позовом, вважав, що вони є істотними та такими, що підпадають під ознаки, визначені частиною другою статті 678 ЦК України, та виходячи із того, що сума витрат, яка необхідна для їх усунення становить більше 300 000,00 грн, а саме: 109 000,00 грн вже понесених витрат та близько 200 000,00 грн, які необхідно понести на ремонт системи контролю за роботою болерклаву), що вказує

на непропорційність цих витрат у порівнянні з ціною договору. Також, судом апеляційної інстанції було враховано період часу (з серпня 2016 року

по липень 2017 року), починаючи з якого відповідач за первісним позовом вживав заходів для усунення виявлених недоліків, відношення до цього процесу позивача за первісним позовом та необхідність витрат додаткового часу для приведення проданого товару до робочого стану,

у зв`язку із чим вважав, що вимоги позивача за зустрічним позовом щодо стягнення сплаченої ним за товар грошової суми у розмірі 956 154,00 грн, які ґрунтуються на частині другій статті 678 ЦК України, підлягають задоволенню.

Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

Додатковою постановою Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишено без задоволення.

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 28 520,42 грн судового збору.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розірвання договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року

та зобов`язання ОСОБА_2 повернути йому технологічне обладнання, передане ОСОБА_2 відповідно до додатку № 1

до договору купівлі-продажу у розстрочку не підлягає задоволенню, оскільки додаткове рішення може бути ухвалене лише стосовно певної позовної вимоги з приводу якої не ухвалено рішення, проте позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого

2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 до суду не було заявлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідно до умов оскаржуваного договору, право власності на товар переходить з моменту повної його оплати, а тому оскільки вартість товару повністю не здійснена, як вважав суд апеляційної інстанції, ОСОБА_2 права власності

на товар не набув та ОСОБА_1 не позбавлений можливості повернути технологічне обладнання у позасудовому порядку. Крім того, у разі створення перешкод ОСОБА_2 у поверненні обладнання, суд апеляційної інстанції вважав, що ОСОБА_1 наділений правом

на звернення до суду із відповідними вимогами, що буде належним способом захисту його порушеного права.

Разом із тим, суд апеляційної інстанції вважав, що заява ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки постановою Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, проте не вирішено питання щодо розподілу судових витрат, понесених ним у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати додаткову постанову суду апеляційної інстанції та прийняти нову, якою задовольнити його заяву щодо ухвалення додаткового судового рішення у цій справі.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із Лубенського міськрайонного суду Полтавської області. відмовлено у задоволенні клопотання щодо зупинення виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року.

У квітні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційні скарги мотивовані тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилаючись на те, що система реєстрації параметрів не є предметом договору та не впливає на роботу обладнання, її пошкодження або

її неробочий стан, не пов`язані із виявленням недоліків, що є істотними обставинами, як він вважав, у розумінні частини другої статті 678 ЦК України.

Вважав, неправильним визначення судом понесених ОСОБА_2 сум витрат та сум, які необхідно понести на ремонт системи реєстрації параметрів обладнання, оскільки ця система не впливає на його роботу та не позбавляє останнього використовувати обладнання за його призначенням.

Також вважав, що наявні докази, на які посилався суд апеляційної інстанції, не підтверджують обставини виникнення будь-якого недоліку обладнання для застосування частини другої статті 678 ЦК України.

Разом з тим, вважав, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний був

у відповідності до частини третьої статті 651 ЦК України вирішити питання щодо розірвання договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого

2016 року або відмовити у задоволенні зустрічного позову

ОСОБА_2 , оскільки ним вимога у розірвання договору

не заявлялась.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив

ОСОБА_2 на касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року, у якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законними та обґрунтованими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 лютого 2016 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу у розстрочку, відповідно до умов якого продавець прийняв на себе зобов`язання виготовити

і передати технологічне обладнання (далі - обладнання) покупцю, а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти це обладнання та оплатити його

на умовах розстрочення платежу (а. с. 9-14 т. 1).

Умови розстрочення платежу викладені у розділі 2 договору.

Згідно із пунктом 2.2. договору загальна вартість обладнання

складала 1 340 000,00 грн.

Відповідно до пункту 2.4. договору розрахунок за обладнання відповідно

до його загальної вартості та переліку згідно додатку № 1 до договору, здійснюється покупцем у національній валюті України готівкою

з розстрочкою платежу на шість місяців.

Строки проведення покупцем платежів за договором від 11 лютого

2016 року передбачено пунктом 2.5. договору, яким визначено дату проведення останнього платежу, а саме 25 вересня 2016 року.

Згідно із пунктом 5.3 договору право власності на обладнання, передане згідно із даним договором у розпорядження покупця, переходить до нього після сплати продавцю кінцевого (останнього) платежу згідно

підпункту 2.5.4. пункту 2.5. цього договору.

Усього на виконання умов договору від 11 лютого 2016 року

ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі

37 000,00 доларів США, що станом 27 березня 2018 року становило

973 262,43 грн, що підтверджується відповідними розписками

(а. с. 73-75 т. 1).

Пунктом 7.2. договору передбачена відповідальність покупця за порушення строків оплати за договором у вигляді неустойки розміром 1 % від загальної суми заборгованості, яка складалася на день порушення договору, за кожний день прострочення.

05 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_4 (продавець) було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу

у розстрочку від 11 лютого 2016 року у зв`язку із тим, що 24 лютого

2016 року під час демонтажу обладнання, зазначеного у додатку № 1

до договору від 11 лютого 2016 року з вини продавця було пошкоджено болерклав для термічної обробки колес, що призвело до порушення нормального режиму роботи обладнання у цілому (а. с. 83 т. 1).

Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди продавець зобов`язувався у термін до 05 серпня 2016 року власними силами та засобами, за свій власний рахунок усунути виявлені недоліки у роботі обладнання шляхом ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес. Продавець зобов`язувався у термін до 05 серпня 2016 року власними силами

та засобами, за свій власний рахунок провести запуск та налаштування роботи обладнання.

Згідно із пунктом 4 додаткової угоди якщо продавець у термін до 05 серпня 2016 року не усуне належним чином недоліки у роботі обладнання, а саме:

не відремонтує пошкоджений болерклав для термічної обробки колес

та не здійснить запуск та налаштування роботи обладнання, покупець має право на свій розсуд та за своїм вибором залучити для виконання вказаних робіт третю сторону. При цьому, всі витрати з ремонту пошкодженого болерклава для термічної обробки колес та всі витрати із проведенню запуску та налаштування обладнання відшкодовує продавець.

У визначений у додатковій угоді від 05 серпня 2016 року термін

ОСОБА_1 не було проведено ремонт обладнання та не проведено запуск та налаштування роботи обладнання.

30 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_3 відповідно до договору про надання послуг з ремонту обладнання, було проведено ремонт обладнання, вартість якого складала 53 320,00 грн (а. с. 93-98 т. 1).

У січні 2017 року ОСОБА_2 було виявлено ще один недолік у роботі обладнання, а саме: вихід з ладу підшипника валу електродвигуна, який став причиною пошкодження втулки та у зв`язку із чим, 20 січня 2017 року між ним та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір про надання послуг з ремонту обладнання. Загальна вартість проведення такого ремонту складала 34 450,00 грн (а. с. 113-117 т. 1).

Крім того, під час проведення діагностики виконавцем було виявлено несправність системи реєстрації параметрів роботи болерклаву (реєстратор), а саме: температури, тиску, вакууму та часу роботи болерклава, яка потребує заміни. Ця система знаходиться на панелі управління та контролює відповідність параметрів технологічного процесу, встановленого заводом-виробником.

Відповідно до листа ОСОБА_1 від 18 січня 2017 року останній фактично відмовився усунути недоліки в роботі обладнання та визнав факт несправності системи реєстрації параметрів роботи болерклаву, яка мала місце ще до продажу товару (а. с. 108-110 т. 1).

Згідно із договором від 29 березня 2017 року № АК2903/17-01, укладеним

із ТОВ «Тотал Автомейшн» та специфікації вартість обладнання, матеріалів

та робіт з влаштування системи контролю за роботою автоклава (болерклав) складає 216 000,00 грн. Крім того, виконання таких робіт з послідуючим запуском та налаштуванням роботи обладнання потребувало додаткових фінансових затрат та затрат значної кількості часу.

Відповідно до даних, що містяться в електронній переписці

ОСОБА_2 із представниками фірми «Irop» Італія, їх послуги

з діагностики та ремонту системи контролю за роботою автоклаву

за попередніми розрахунками буде складати, зокрема: витрати, пов`язані

із відрядженням, оплатою праці працівників, проживанням у розмірі

від 6 500,00 євро до 8 000,00 євро; вартість запасних частин, які необхідно встановити у процесі ремонту - 4 500,00 євро (а. с. 176-184 т. 1).

16 червня 2017 року ОСОБА_2 направляв на адресу ОСОБА_1 лист про відмову від договору купівлі-продажу у розстрочку від 11 лютого 2016 року у зв`язку із істотним порушенням вимоги щодо якості поставленого обладнання та просив останнього повернути йому сплачені

за обладнання кошти у розмірі 37 000,00 доларів США та узгодити порядок повернення йому обладнання (а. с. 129 т. 1).

Станом на 26 червня 2017 року відповіді на вказаний лист від ОСОБА_1 ОСОБА_2 не отримав, кошти не були повернуті.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня

2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції

до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні

чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Статтями 638-640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови,

що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним

з моменту його підписання сторонами.Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статей 651, 654 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду

на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом

чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавць) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 691-693, 697 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу.Договором може бути встановлено, що право власності

на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права

до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення

та властивостей товару.

Згідно статей 662, 673, 679 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності

та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети,

з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. Продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли

до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування

чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Статтею 678 ЦК України передбачено, що покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово

чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Відповідно до статей 680-681 ЦК України покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку із недоліками товару за умови, що недоліки виявлені

в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв`язку з його недоліками може бути пред`явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років

від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом

не встановлений більший строк. Якщо недоліки товару виявлені покупцем після спливу гарантійного строку або строку придатності, продавець несе відповідальність, якщо покупець доведе, що недоліки товару виникли

до передання йому товару або з причин, які існували до цього моменту.

До вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності) - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Частиною третьою статті 651 ЦК України передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір

є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.У разі розірвання договору зобов`язання припиняється

з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше

не встановлено договором. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, встановивши, що після виявлення недоліків переданого на підставі договору купівлі-продажу технологічного обладнання, які суттєво впливали на можливість його експлуатації та які мали місце до його передання відповідачу

за первісним позовом і сталися з вини позивача за первісним позовом, між сторонами у справі з метою їх усунення було укладено додаткову угоду

та ураховуючи те, що продавцем цього обладнання (позивачем за первісним позовом) наявні недоліки самостійно усунуті не були та збитки, понесені покупцем (відповідачем за первісним позовом) щодо усунення цих недоліків, останньому не відшкодовано, обґрунтовано вважав, що наявні підстави для застосування до спірних правовідносин норми статті 678 ЦК України.

При цьому враховуючи те, що сума витрат, яка необхідна для усунення наявних недоліків технологічного обладнання, значно більша, ніж сама вартість обладнання, що вказує на непропорційність цих витрат у порівнянні з ціною договору, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що продавець (відповідач за зустріним позовом) повинен повернути кошти, сплачені покупцем (позивачем за зустрічним позовом) за придбане технологічне обладнання.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може

за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або якщо судом

не вирішено питання про судові витрати.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розірвання договору купівлі-продажу

у розстрочку від 11 лютого 2016 року та зобов`язання ОСОБА_2 повернути йому технологічне обладнання, передане ОСОБА_2 відповідно до додатку № 1 до договору купівлі-продажу у розстрочку, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що така заява

є необґрунтованою, оскільки додаткове рішення може бути ухвалене лише стосовно певної позовної вимоги з приводу якої не ухвалено рішення, проте позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу у розстрочку

від 11 лютого 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_2 до суду не було заявлено.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідно до умов оскаржуваного договору, право власності на товар переходить з моменту повної його оплати, та ураховуючи те, що вартість товару повністю

не здійснена, обґрунтовано вважав, що ОСОБА_2 права власності на товар не набув та ОСОБА_1 не позбавлений можливості повернути технологічне обладнання у позасудовому порядку.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах рішень суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.

Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції 2004 року,

так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня

2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру

до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2018 року та додаткову постанову Полтавського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович