Справа № 369/6015/20
Провадження №2/369/3301/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва, заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичної компанії «Право та гроші», ТОВ ФК «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів», -

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Юридичної компанії «Право та гроші», ТОВ ФК «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Одночасно з позовною заявою позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, у якій позивач просить суд вжити заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності.

Заборонити ТОВ «ФК «Фактор груп» або будь-яким особам відступати права вимоги за кредитним договором № КД-Ф55 від 07.09.2017 року, та договором іпотеки від 03.10.2017 року, а також вчиняти дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03.10.2017 року.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 07 вересня 2017 року між ним та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНИЯ «ФАКТОР ГРУП» (надалі ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП») був укладений договір про надання фінансового кредиту № КД-Ф55. Строк дії договору до 07 вересня 2032 року.

Задля забезпечення кредитного договору 03 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» і ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» було укладено тристоронній договір поруки. Відповідно до якого ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» виступила його поручителем перед ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» за його кредитними зобов`язаннями.

У якості забезпечення кредитного договору 03 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» також було укладено договір іпотеки.

Пунктом 1.3 Іпотечного договору передбачено: «Сторони дійшли згоди, що для того як об`єкт інвестування внаслідок завершення будівництва стане окремим нерухомим майном, Сторони оформлять договір іпотеки на новостворене нерухоме майно (квартиру) на умовах, визначених цим договором, якщо сторони домовляться про інше. Для цього Іпотекодавець видає вказаній - іпотекодержателем особі довіреність на вчинення всіх необхідних для такого оформлення дій, включаючи, оформлення правовстановлюючих документів, кладення договору іпотеки тощо».

ТОВ «ФК«ФАКТОР ГРУП», умисно не виконало свого обов`язку щодо переоформлення договору іпотеки на належну йомуквартиру, безпідставно підтверджує, що має місце порушення мною умов виконання кредитного договору та вчиняє дії, які спрямовані на позбавлення мене права власності на спірну квартиру.

Жодних порушень кредитного або іпотечного договору він не вчиняв, оскільки всі платежі, відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом він сплачує вчасно.

В січні 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про заміну іпотекодержателя за вищезазначеним договором іпотеки з ТОВ «ФК «Фактор груп» на ТОВ «ЮК «Право та гроші». Після звернення до ТОВ «ФК «Фактор груп» йому було надано копію вимоги про усунення порушення від ТОВ «ЮК «Право та гроші», яку він раніше не отримував. Також йому було усно повідомлено про те, що його кредит було продано в зв`язку з тим, що він не погодився на підвищення процентної ставки за кредитом.

З вимоги випливає, що 18.10.2019 року між ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» та ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» було укладено договір поруки № 18/10-п як забезпечення Договору фінансового кредитування № КД-Ф55, що був укладений між ним та ТОВ «ФК«ФАКТОР ГРУП».

На виконання Вимоги ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП» від 21.10.2019 року ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» сплачені грошові кошти у розмірі 557375 грн. 08 коп. у якості повного погашення заборгованості та у теперішній час ТОВ «ЮК «ПРАВО ТА ГРОШІ» є новим його кредитором за його кредитними зобов`язаннями перед ТОВ «ФК «ФАКТОР ГРУП».

Вважає, що дії юридичних компаній, що зазначені вище, є неправомірними є такими, що охоплюються єдиним умислом на незаконне заволодіння належної йому квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Наразі він має намір захистити своє порушене право в суді та ним подано позов до суду, оскільки він не порушував жодних пунктів вищезазначених договорів, а при їх укладанні його було введено в оману, що призвело до того, що не відбулася заміна кредитора, і в подальшому право власності на його квартиру перейти до третіх осіб. Договір поруки взагалі було укладено без його повідомлення.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його права власності та права користування та у разі відчуження чи передачі вказаної квартири до іпотеки чи в оренду необхідно буде звертатися до суду з ще одним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння чи усунення перешкод у користуванні квартирою.

Відсутність забезпечення позову зробить неможливим досягнення мети поданого ним позову, а саме, захист його права від незаконних вимог ТОВ «ЮК Право та гроші» та ТОВ «ФК «Фактор груп», та захист права власності і користування ним зазначеною квартирою.

Вивчивши зміст заяви про забезпечення позову, додатків до неї, суд приходить до висновку про те, що вказана заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч. 1, 6, 7, 11 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, статтею 150 ЦПК України чітко встановлено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (у тому числі нерухоме майно) допускається стосовно майна, яке належить відповідачу або підлягає передачі йому і знаходяться у відповідача чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 року №5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст. 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі № 922/4587/13.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Строк дії заходів забезпечення позову унормовано в ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України, зокрема: у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи; якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення; у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову; у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Юридичної компанії «Право та гроші», ТОВ ФК «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» про відновлення становища, що існувало до порушення у порядку ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас