Справа № 216/1631/19
Провадження 4-с/216/29/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бутенко М.В.

за участю: секретар судового засідання Крейса О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Похолок Ліани Сергіївни, -

В С Т А Н О В И В :

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Похолок Ліани Сергіївни, яку обгрунтовує наступним: 20.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до КФ ПАТ «Приватбанк» з питання зняття коштів з його заробітної картки № НОМЕР_1 , на яку перераховуються кошт из його місця роботи готель «Братислава», але скористатися карткою не зміг, тому що вона булла заблокована. Як скаржника повідомили працівники Банку за допомогою SMS, картка булла заблокована і на неї накладено арешт державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 Ліаною ОСОБА_3 .

08.04.2019 року Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу було винесено судовий наказ № 216/1631/19, провадження № 2-н/216/184/19 за заявою Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про стягнення з боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , заборгованості за отримані послуги з центрального постачання холодної води, яка утворилась у період з 01.04.2016 р. по 31.01.2019 р., в розмірі - 7627,21 грн., 3 % річних в сумі 283,41 грн., та втрати від інфляції в сумі 1026,41 грн., що разом дорівнює сумі 8937,03 грн, а також судовий збір 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп. на користь заявника. Судовий наказ не було скасовано та 24.05.2019 року він набрав чинності.

28.05.2020 року скаржник отримав від державного виконавця постанову від 24.03.2020 року, про арешт коштів боржника, в якій вказано, що грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках і рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Такі дії державного виконавця вважає незаконними та просить суд визнати їх неправомірними та зобовязати державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 Сергіївну зняти арешт з банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином.

Скаржник ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, скаргу підтримує в повному обсязі, просить суд її задовольнити.

Центрально-Міським ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) на електронну адресу суду направлено заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 08.04.2019 року Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу було винесено судовий наказ № 216/1631/19, провадження № 2-н/216/184/19 за заявою Комунального підприємства "Кривбасводоканал" про стягнення з боржників: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , заборгованості за отримані послуги з центрального постачання холодної води, яка утворилась у період з 01.04.2016 р. по 31.01.2019 р., в розмірі - 7627,21 грн., 3 % річних в сумі 283,41 грн., та втрати від інфляції в сумі 1026,41 грн., що разом дорівнює сумі 8937,03 грн., а також судовий збір 192 (сто дев`яносто дві) грн. 10 коп. на користь заявника. Судовий наказ не було скасовано та 24.05.2019 року він набрав чинності.

20.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до КФ ПАТ «Приватбанк» з питання зняття коштів з його заробітної картки № НОМЕР_1 , на яку перераховуються кошт из його місця роботи готель «Братислава», але скористатися карткою не зміг, тому що вона булла заблокована. Як скаржника повідомили працівники Банку за допомогою SMS, картка булла заблокована і на неї накладено арешт державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_5 .

28.05.2020 року скаржник отримав від державного виконавця постанову від 24.03.2020 року, про арешт коштів боржника, в якій вказано, що грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках і рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 06.02.2018 року виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, як: верховенство права; законність; справедливості та неупередженості тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.452 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який повинна забезпечувати не тільки судова влада, а й інші державні органи з дотриманням належної правової процедури".

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту" ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 р. передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Роль національних судів в організації судових проваджень полягає в тому, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя (Справа "Бочан проти України", Заява № 7577/02, Рішення від 3 травня 2007 року, п. 71).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Це означає, що у разі колізій між нормами цивільного законодавства України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Конвенції.

Проаналізувавши оскарження дій державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Похолок Ліани Сергіївни під час виконання судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 року, суд приходить до переконання, що вказані у скарзі ОСОБА_1 факти, знайшли своє підтвердження у суді, а тому скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 353, 354, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ст.ст. 447, 448, 452 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Похолок Ліани Сергіївни - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Похолок Ліани Сергіївни під час примусового виконання судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2020 року по справі 216/1631/19, провадження № 2-н/216/184/19 про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з центрального постачання холодної води в розмірі 8937,03 грн. та зобов`язати державного виконавця Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_2 Ліану Сергіївну зняти арешт з банківської картки № НОМЕР_1 , відкритої на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя М. В. Бутенко