РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4886/14-ц

пр. № 2/759/76/20

15 червня 2020 року Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді Шум Л.М.

при секретарі Кормушиної О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості, зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач у березні 2014 р. звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.03.2017 (а.с. 66-75 т. 3), просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 16.01.2013 р., укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , шляхом надання їй права продажу квартири за початковою ціною 3 001 942,00 грн. На період до реалізації предмета іпотеки, просить передати їй квартиру у володіння та право подавати та отримувати від імені власника квартири довідки та документи, необхідні для продажу, сплачувати всі необхідні платежі, вчиняти інші дії, пов`язані з продажем майна, одержувати у відповідних установах дублікати відповідної технічної документації та правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. Стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 220 798,04 грн. погашення заборгованосі за договором позики від 16.01.2013 та 800,00 грн. вартості проведеної оцінки предмета іпотеки. Зобов`язати ОСОБА_3 передати оригінали правовстановлюючих документів на квартиру та стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 16.01.2013 р. сторони уклали договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позичальник отримав 958000 грн., що становило 120 000 дол. США, терміном повернення 16.04.2013 р. Позивач зобов`язання за договором виконав, надала відповідачу кошти, проте, позичальник умов договору не дотримався, суму позики в повному обсязі не повернув, повернув частину коштів, шляхом внесенення на депозитний рахунок нотаріуса коштів в розмірі 3 406 217,64 грн., з яких: 3 071 924,88 грн. - сума основного боргу та 334 292,76 грн. - 3% річних, з яких позивач фактично отримала, з урахуваням послуг банку по перерахуванню коштів з депозитного рахунку 3 026 018,80 грн.

Станом на 23.03.2017 р. сума основного боргу становить 92 856,32 грн., індекс інфляції за період з 01.12.2016 по 01.03.2017 р. складає 2 785,69 грн., 3 % річних - 862,42 грн. та інфляційні нарахування за період з 17.04.2013 по 26.09.2016 р. - 3 118 875,12 грн., а також 3 % річних за вказаний період - 7 360,81 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, 16.01.2013 р. сторони уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Враховуючи, що розмір заборгованості не погашено, звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення коштів за проведення оцінки майна в сумі 800,00 грн., зможе забезпечити відновлення та захист порушених прав позивача.

Ухвалою суду від 23.04.2014 відкрито провадження по справі (а.с. 59 т. 1).

У судовому засіданні 12.06.2014 судом прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом (а.с. 97-98 т. 1).

Ухвалою суду від 27.06.2014 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , заборонено вчиняти відповідні дії (а.с. 107-108 т. 1).

Ухвалою суду від 09.09.2014 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу щодо визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 (а.с. 242 т. 1).

Рішенням суду від 09.12.2015 первісний позов задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16.01.2013, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру у рахунок погашення заборгованості за договором позики грошових коштів від 16.01.2013 у розмірі 3 001 942,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 753 403, 53 грн. різниці між загальною сумою заборгованості та вартістю предмета іпотеки. Зобов`язано ОСОБА_3 передати оригінали документів на предмет іпотеки. Виселено позивачів з квартири, вирішено питання стягнення судових витрат. У задоволенні зустрічного позову про визнання договору позики частково недійсним відмовлено (а.с. 25-29 т.2).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.04.2016 рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2015 в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості, зобов`язання вчинити дії, виселення та стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за договором позики від 16.01.2013 звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, а саме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 110,10 кв.м, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру. Зобов`язано ОСОБА_3 передати оригінали документів на предмет іпотеки. В іншій частині вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог залишено без змін (а.с. 136-140 т. 2).

09.12.2015 р. ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Святошинського районного суду м. Києва та рішення Апеляційного суду від 14.04.2016 в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 09.12.2015 вказано на необхідність суду встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як на правову підставу для реєстрації права власності, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки. Суду необхідно роз`яснити позивачу її права та обов`язки, зокрема, щодо уточнення позовних вимог, з врахуванням вищевказаних положень закону (а.с. 223-226 т. 2).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.09.2016 справу прийнято до провадження судді Семанівої Ю.В. (а.с. 235 т. 2).

Розпорядженням в.о. керівника апарату, у зв`язку з перебуванням судді Войтенко(Семанівої) Ю.В. на лікарняному, по справі призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с. 105 т. 3).

Ухвалою суду від 25.09.2017 справу прийнято до провадження судді Шум Л.М. (а.с. 107 т. 3).

Ухвалою суду від 05.02.2018 справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження (а.с. 121-122 т. 3).

Ухвалою суду від 12.09.2019 зупинено провадження до вирішення по суті клопотання про відвід судді Шум Л.М. (а.с. 190-191 т. 3).

Ухвалою суду від 16.09.2019 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Шум Л.М. (а.с. 193 т. 3).

Ухвалою суду від 20.09.2019 р. відновлено провадження по справі (а.с. 195 т. 3).

Ухвалою суду від 11.03.2020 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 185).

Позивач, представник позивача в судове засідання не з"явилися, суд вважає розглянути позовні вимоги на підставі наявних в матеріалів справи з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.03.2017 р. у відсутність зазначених вище осіб .

Відповідач, представник відповідача в судове засідання не з"явилися, надали до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, проти позовних вимог заперечували, з підстав їх необгрунтованості та безпідставності, зазначили, що заборгованість за договором позики від 16.01.2013 сплачено в повному обсязі, шляхом внесення грошових коштів в розмірі 3 406 217,64 грн., з яких, 3 071 924,88 грн. - основний борг, 334 292,76 грн. - 3 % річних, на депозитний рахунок нотаріуса, а позивачем кошти були отримані, а тому вказаний договір припинив свою дію. Зазначена позивачем сума боргу є необгрунтовваною, оскільки предметом договору позики є іноземна валюта, на яку індекс інфляції не нараховується. Крім того, позивач недобросовісно користувалася правами кредитора, навмисно відмовлялася прийняти грошові кошти від відповідача, тому останній обрав розрахунок через депозит нотаріуса. Обраний позивачем спосіб захисту права не є основним способом виконання зобов`язання, першочерговим способом є повернення коштів (а.с. 95-100 т. 3).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Встановлено, що 16.01.2013 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано у реєсрі за №109 (а.с. 10-11 т. 1). В силу п. 1 якого позикодавець надав у власність, а позичальник прийняв грошові кошти в сумі 958 000,00 грн., що відповідно до курсу НБУ становить 120 000 дол. США, зі строком повернення 16.04.2013 р. Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму позики в строки та на умовах, передбчених договором.

Пунктом 6 договору передбачено, що сума позики, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційний курсом НБУ долара до гривні на день такого платежу.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 16.01.2014 сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с. 12-17 т. 1). Відповідно до п.п.1.1. якого в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за основним договором, іпотекодавець передає в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 110,10 кв.м. у томі числі житловою площею 58.30 кв.м.

Пунктом 6.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником забезпечених іпотекою зобовязань, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у разі повного або часткового невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобов`язань, що забезпечені іпотекою.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи №12814/14-42 від 29.07.2015, ринкова вартість спірної квартири, станом на липень 2015 р. становить 3 001 942 грн. ( а.с. 3-10 т.2).

30.11.2016 р. ОСОБА_2 на депозит приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Буняконої О.В. вніс грошові кошти в якості виконання зобов`язання за договором позики від 16.01.2013 в розмірі 3 406 217,64 грн., з яких 3 071 924,88 грн. - основний борг та 334 292,76 грн. - 3 % річних. Вказану суму просив передати (виплатити) ОСОБА_1 . Вказані обставини підтверджуються нотаріально посвідченою заявою та платіжним дорученням (а.с. 39-40 т. 3).

Відповідно до виписки від 04.05.2017 р., позивач 20.12.2016 отримала грошові кошти в сумі 3 406 217,64 грн., комісія склала 25 546,63 грн. (а.с. 92 т. 3).

При вирішенні спірних правовідносин, суд звертає увагу на наступне.

Скасовуючи рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.12.2015 та рішення Апеляційного суду від 14.04.2016 в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 , Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звернув увагу на необхідність дотримання в спірних правовідносинах правового висновку Верховного суду України від 30.03.2016 у справі №6-1851цс15, відповідно до якого при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, щодоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.2 договору іпотеки зазначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на прещдмет іпотеки: за рішеннням суду у встановленому законом порядку; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя; іншими способами, передбаченими законодавством України.

В силу п. 6.3 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Це застереження в договорі є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору (п. 6.3).

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Вказані висновки узгоджуються з висновками, зазначеними в постанові Велика Палата Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц та (провадження № 14-38цс18), та у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку»), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону ( правова позиція Верховного Суду України, сформульована у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах).

Як роз`яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Таким чином, у разі звернення іпотекодержателя до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом має бути встановлена як загальна сума заборгованості за укладеним договором так і усі його складові, в рахунок погашення яких іпотекодержатель просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зобов`язаний довести факт укладання кредитного договору, факт отримання позичальником кредитних коштів, наявність заборгованості за кредитним договором з усіма його складовими частинами.

Стороною позивача в якості підтвердження наявності заборгованості відповідача надано розрахунок заборгованості розмір якого, станом на 23.03.2017, становить 3 222 740,04 грн., з яких: основний борг 92 856,32 грн., інфляційні нарахування 2 785,69 грн. та 3 118 875,12 грн, 3% річних 862,42 грн. та 7 360,81 грн. (а.с. 71 т. 3).

Відповідач проти даного розміру заборгованості заперечував, зазначив, що ним сплачено заборгованість за договором позики, в підтвердження чого надав відповідні документи.

Зокрема, ОСОБА_2 на депозит приватного нотаріуса, в якості виконання зобов`язання за договором позики від 16.01.2013, внесено грошові в розмірі 3 406 217,64 грн. Відповідно до виписки від 04.05.2017 р., позивач отримала грошові кошти в сумі 3 406 217,64 грн., комісія склала 25 546,63 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до висновку від 29.07.2015, ринкова вартість спірної квартири, станом на липень 2015 р. становить 3 001 942 грн. Позивач отримала в якості погашення заборгованості грошові кошти.

При цьому, в розрахунку заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач включає в суму заборгованості інфляційне нарахування (2 785,69 грн. та 3 118 875,12 грн.).

При цьому, суд апеляційної інстанції в рішенні суду від 14.04.2016, з яким погодився Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 27.07.2016 зазначив, необгрунтованими вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в даних спірних правовідносинах.

Проте, позивач дану обставину проігнорувала, та в наданому суду розрахунку заборгованості нарахувала заборгованість за інфляційні втрати, з чого вбачається зловживання позивачем своїми правами.

Позивачем не доведено наявності заборгованості в розмірі, визначеному в заяві про зменшення позовних вимог. Позичальником здійснено повернення коштів за договором позики, позивач отримала дані кошти, що не заперечувалось в судовому засіданні.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України).

Оцінюючи позовні вимоги з позицій належності обраного позивачем способу захисту, суд зазначає, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом (постанова Верховного Суду України від 12.06.2014 року у справі № 6-32цс13).

Враховуючи викладені обставини, суд встановив що позивачем, в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами, позовні вимоги, зокрема, розмір заборгованості за договором позики та право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, підстави для задоволення позову - відсутні.

Керуючись ст.ст. 16, 626, 627, 628, 629 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», ст. ст. ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, стягнення заборгованості, зобовязання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум