ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року

м. Харків

Справа № 639/4793/19

Провадження № 22-ц/818/2502/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: фізична особа підприємець ОСОБА_2 ,

Третя особа: ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 6 лютого 2020 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_4 звернулась до Жовтневого районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 28 000 грн, суму штрафних санкцій в розмірі 5 303 грн 25 коп., а саме пеню за прострочку платежу за період з 16.02.2019 р. по 20.05.2019 р. на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 4 080,32 грн, 3% річних від простроченої суми 345 грн та 877,93 грн - інфляційного збільшення згідно зі ст. 625 ЦК України. Також просить стягнути витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги та сплатою судового збору у розмірі 11 768 грн 40 коп.

Позов мотивований тим, що 28.01.2019 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір наміру придбання квартири, за яким ОСОБА_3 внесено завдаток у розмірі 1 тисяча доларів США, проте придбання квартири не відбулося з його вини, тому він несе відповідальність у розмірі суми завдатку за п. 16 договору. Зазначена сума була передана фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 на зберігання та укладено з нею відповідний договір від 28.01.2019 року, зі строком повернення грошей до 15.02.2019 року. У визначений строк придбання квартири не відбулось, змін до договору наміру не вносилось, між позивачем та ОСОБА_3 укладена додаткова угода до договору про намір, за умовами якого позивач отримує всю суму-1 000 доларів США, що була передана ОСОБА_3 28.01. 2019 р. в якості завдатку, а третя особа не має жодних претензій до позивача. Після цього, ОСОБА_4 звернулась до ФОП ОСОБА_2 з метою отримання коштів, однак відповідач відмовляється повернути отримані нею кошти на зберігання.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 6 лютого 2020 року позов ОСОБА_4 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 за договором зберігання 1 000 доларів США, 3% річних від простроченої суми за період з 16 лютого 2019 року по 16 липня 2019 року 303 грн 67 коп. Стягнуто з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору 653 грн 14 коп., на професійну правничу допомогу 8 000 грн, а всього 8 653 грн 14 коп. В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки за договором зберігання ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання та не повернула ОСОБА_4 в обумовлений строк суму у розмірі 1 000 доларів США, кошти підлягають примусовому стягненню. Укладаючи договір зберігання, сторони не обумовили можливість оплати штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань, тому дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Фізична особа підприємець ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що позивач не обгрунтував позовні вимоги про стягнення з відповідача 28 000 грн, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що вона повинна повернути гроші ОСОБА_3 , а не позивачу. Договір про надання правової допомоги укладено позивачем з Адвокатським об`єднанням, а роботу виконував адвокат, докази перебування адвоката з адвокатським об`єднанням в договірних відносинах відсутні.

Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 28 cічня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір про намір, за умовами якого ОСОБА_4 зобов`язується продати ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . На забезпечення прийнятих зобов`язань, покупець передав продавцю забезпечуваний платіж в сумі 28 000 грн, що еквівалентно 1 000 доларам США, в рахунок належного за договором відчуження виконання платежів (п. 6 договору). Суму, обумовлену цим пунктом, позивач отримала, що зазначено у п. 7. Договір купівлі-продажу має бути підписаний 15.02.2019 р (а.с. 9).

28 cічня 2019 року у день укладення договору про намір ОСОБА_4 передала на зберігання фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 суму еквівалентну 1 000 доларам умовних одиниць на термін до 15.02.2019, що підтверджується відповідним договором зберігання. У цьому договорі є примітка «за договором про наміри від 28.01.2019 року» (а.с. 10).

15.02.2019 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 укладена додаткова угода до договору про наміри, відповідно до якого розірвано договір про наміри та на виконання п. 16, яким передбачено, що при порушенні зобов`язання з вини покупця, сума забезпечуваного платежу залишається у продавця, у ОСОБА_4 залишаються передані 28.01.2019 року грошові кошти, а ОСОБА_3 у зв`язку з цим претензій не має. Крім того, у додатковій угоді сторони зобов`язали ФОП ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 суму, зазначену в договорі про наміри від 28.01.19 року (а.с. 11).

23.02.2019 року ОСОБА_4 було надіслано вимогу ФОП ОСОБА_2 про повернення коштів у розмірі 1 000 доларів США відповідно до умов договору зберігання від 28.01.2019 року (а.с. 24).

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини першої статті 937 ЦК України договір зберігання укладається в письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про стягнення 1 000 доларів США, переданих на зберігання відповідачу. Доводи апеляційної скарги в цій частині рішення суду не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду.

При цьому суд першої інстанції помилково стягнув на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 303,67 грн.

Не є грошовими зобов`язання, в яких грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару: зобов`язання передачі грошей, що випливають з угод обміну валюти, опціону, купівлі-продажу монет і банкнот, зобов`язання повернути грошові знаки, які перебували на зберіганні, передати перевізником банкноти за договором перевезення та ін.

Що стосується доводів апеляційної скарги стосовно ненадання адвокатом доказів його перебування з адвокатським об`єднанням у будь-яких трудових відносинах, то вони спростовуються матеріалами справи. Так, зі змісту договору про надання юридичних послуг від 25.03.2019 року (а.с. 14-16) та звіту від 21.06.2019 року (а.с. 27) вбачається, що адвокат Мазепа Д.Г. є головою адвокатського об`єднання «Мазепа та партнери».

Із матеріалів справи убачається, що надані адвокатом позивача послуги відповідають умовам договору б/н про надання юридичних (адвокатських) послуг, перелік наданих послуг не спростовується матеріалами справи, а їх розрахунок є обґрунтованим.

Відповідач в апеляційній скарзі не наводить доказів на спростування наведеного адвокатом розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 6 лютого 2020 року в частині стягнення 3% річних в сумі 303,67 грн скасувати і в цій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду в оскаржуваній частині про стягнення 1000 доларів США та судових витрат залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук