1Справа № 335/3094/20 2/335/1412/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Воробйова А.В., участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті матері - ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина за законом на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , належній на праві власності на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 23.10.1995 року. Позивач, який на час смерті спадкодавця проживав з останньою за адресою по АДРЕСА_2 , не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки проживав разом з матір`ю за однією адресою, тому прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Враховуючи те, що на час відкриття спадщини після смерті матері позивач проживав разом з нею, а також не звертався до нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини, а навпаки її прийняв, оскільки подав заяву про прийняття спадщини за законом до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори, оскільки вважав, що проживаючі разом з матір`ю прийняв її відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Після звернення до державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю реєстрації позивача за однією адресою з матір`ю на день смерті останньої. З цих підстав, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Позивач просить визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Позивач в судове не з`явився, подав заяву, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень не має, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена судом належним чином. До суду надано заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без участі третьої особи.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207цього Кодексу.

За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) (ч. 2).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Вознесенівський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 27.11.2018 року, актовий запис № 196, серія НОМЕР_2 .

Позивач є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 26.01.1978 року, актовий запис № 14424 серія НОМЕР_3 , копія додається.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 23.10.1995 року. Інші 2/3 частки вищезазначеної квартири належить відповідачу та позивачу по 1/3 частці на кожного.

Отже, при розгляді справи судом встановлено, що 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 Третьою Запорізької державною нотаріальною конторою вбачається звернення позивача з заявою про прийняття спадщини за законом, проте нотаріусом складено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2020 року, якою позивачу відмовлено у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , оскільки після отримання нотаріальною конторою довідки з місця проживання матері позивача вбачаються різні адреси реєстрації місця проживання позивача з матір`ю та рекомендовано звернутися до суду.

Згідно до Акту підтвердження фактичного місця проживання від 30.03.2020 року вбачається, що позивач по день смерті матері - ОСОБА_3 мешкав разом з нею за адресою по АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, дослідивши всі наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів про відмову позивача від прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що позивач фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , а саме: 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Положення ст.ст. 316, 321 ЦК України встановлюють, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендентна практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість, зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Відтак, беручи до уваги, що позивачем надано до позову Акт про фактичне проживання з матір`ю до дня її смерті, з якої вбачається, що позивач ще до смерті разом з нею мешкав за однією адресою, тому, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом 6 місяців не заявив про відмову від неї.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 23 січня 2013 року у справі № 6-142цс12, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України:

«2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.»

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті матері відкрилася спадщина за законом, та єдиним спадкоємцем, хто її прийняв та звернувся до нотаріальної контори є син померлої - позивач по справі.

За вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 1296 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З матеріалів справи слідує, що позивач на час відкриття спадщини після померлої матері - ОСОБА_3 мешкали разом за адресою по АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою виданою за місцем проживання позивача складеного 30.03.2020 року.

У березні 2020 року позивач звернувся до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , вказана заява зареєстрована в реєстрі на підставі зазначеної заяви державним нотаріусом заведено спадкову справу згідно з якої вбачається, що позивач є єдиним сином померлої, усі обставини підтверджуються наданими до суду матеріалами спадкової справи. Постановою державного нотаріусу Третьої Запорізької державної контори позивачу у справі відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 внаслідок різної реєстрації місця проживання позивача з матір`ю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд виходить з того, що, позивач у справі фактично прийняв спадщину після смерті матері в порядку, визначеному ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав з нею на момент відкриття спадщини.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_3 є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.06.2020 року .

Суддя А.В. Воробйов