провадження № 22-ц/824/3923/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Першого заступника прокурора міста Києва на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Прокуратури міста Києва, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів: Головного управління Національної поліції у м. Києві, Прокуратури м. Києва, Держаної казначейської служби України, в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти у рахунок відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої цими особами, за рахунок Державного бюджету України у сумі 121439,44 грн.; у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди - 145600,0 грн.Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012р. по цивільній справі № 2603/6265/12, яке набрало законної сили, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 35342,0 грн.; судовий збір у розмірі 353,42 грн. Оскільки в добровільному порядку зазначене рішення суду боржником ОСОБА_2 виконано не було, позивачкою було пред`явлено виконавчий лист до примусового виконання, у відповідний відділ Державної виконавчої служби України. 28 січня 2014р. позивачка звернулась до Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_2 .. Враховуючи те, що заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 листопада 2012 року по цивільній справі № 2603/6265/12, боржником ОСОБА_2 не виконано, чому на думку позивачки сприяла бездіяльність посадових осіб: ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва, з урахуванням інфляційних втрат, зміни курсу валют та тривалого часу користування коштами боржником без сплати визначених законом 3,0 % річних, позивачка вважає, що відповідачами їй повинна бути відшкодована матеріальна шкода у розмірі 121 439,44 грн. Також, на думку позивачки, тривала бездіяльність посадових осіб: ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва, яка була встановлена ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва від 08 лютого 2017р. по справі № 761/3391/17; від 10 квітня 2017р. по справі № 757/18348/17-к; від 23 жовтня 2017р. по справі № 761/37075/17, а також підтверджується листами від 27 червня, 04 липня 2017р. слідчого в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійки К., спричинила позивачці моральну шкоду, яку вона оцінила, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, у розмірі 145 600,0 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України, шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 12 519 грн., відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03 серпня 2011р., з подальшими змінами. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким стягнути на її користь 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

При цьому зазначила, що моральна шкода їй завдана спільними та тривалими діями, бездіяльністю Головного управління Національної поліції у місті Києві та Прокуратури міста Києва. Суд першої інстанції не навів мотивів відхилення висновку експерта та суттєвого зменшення моральної шкоди.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Перший заступник прокурора міста Києва, також, подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначив, що висновки суду першої інстанції щодо встановлення протиправності дій органів досудового розслідування є передчасними, оскільки такі дії є предметом доказування в рамках кримінального провадження. Тому, апелянт вважає, що судом під час розгляду справи порушено вимоги ст. 19 ЦПК України. Крім того, не досліджено обставини на які відповідач посилався в своїх запереченнях, не оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив з того, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачці моральні страждання. При розрахунку розміру завданої шкоди судом враховано мінімальний розмір заробітної плати визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

Оцінюючи висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що, внаслідок дії/бездіяльність посадових осіб відповідачів (ГУ НП у м. Києві та Прокуратури м. Києва), незаконність дій/бездіяльності яких була встановлена саме: ухвалами слідчих суддів Шевченківського та Печерського районних судів м. Києва від 08 лютого 2017 року по справі № 761/3391/17; від 10 квітня 2017 року по справі № 757/18348/17-к; від 23 жовтня 2017 року по справі № 761/37075/17, а також на думку позивачки така незаконність дій підтверджується змістом листів від 27 червня, 04 липня 2017р. слідчого в ОВС другого слідчого відділу Прокуратури м. Києва Копійки К., їй було спричинену матеріальну шкоду у розмірі 121 439,44 грн.; та моральну (немайнову) шкоду - 145 600,0 грн.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи № 17925/18-61 від 07 березня 2019 року, ситуація пов`язана з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб ГУ НП у м. Києві, які полягають у відсутності належного захисту позивачки ОСОБА_1 від протиправних посягань, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, є психотравмувальною для неї. ОСОБА_1 завдані страждання (моральна шкода). Особі ОСОБА_1 спричинені страждання (моральна шкода) за умов ситуації пов`язаної з протиправними діями і бездіяльністю службових осіб ГУ НП у м. Києві, які полягають у відсутності належного захисту позивачки ОСОБА_1 від протиправних посягань, систематичних зловживань службовими повноваженнями, систематичних невиконаннях своїх службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що досліджуються у справі. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої ОСОБА_1 моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за цивільною справою № 761/43487/17, складатиме 18 мінімальних заробітних плат, установлених на момент розгляду справи судом.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно враховано висновоки експерта, оскільки на спростування зазначеного доказу, стороною відповідачів не було надано суду жодного належного і допустимого доказу.

Посилання апелянта, першого заступника прокурора м. Києва, на те, що відповідь експерта є некоректною та фактично ним надано правову кваліфікацію дій або бездіяльності посадових осіб є безпідставною та зводиться до переоцінки доказів.

Крім того, сторонами не було заявлено клопотання про проведення по справі додаткової експертизи чи допиті відповідного судового експерта в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії/бездіяльність саме посадових осіб ГУ НП в м. Києві, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що бездіяльність посадових осіб ГУ НП у м. Києві, яка спричинила моральні страждання позивачки, була встановлена, ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року по справі № 761/3391/17, від 23 жовтня 2017 року по справі № 761/37075/17, з урахуванням результатів висновку експерта № 17925/18-61 від 07 березня 2019р.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, судом першої інстанції вірно визначено, що у цій справі, таким органом є ГУ НП в м. Києві, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачці у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року, а відтак, спростовує посилання апелянта, першого заступника прокурора м. Києва, про передчасність встановлення протиправних дій органів досудового розслідування.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб ГУ НП у м. Києві було спричинено позивачці моральні страждання, а також, із розміром моральної шкоди 12 519,0 грн., яка визначена з урахуванням вимог Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік».

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування у відповідності до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Доводи апелянта, ОСОБА_1 щодо незаконного зменшення розміру моральної шкоди та не взяття до уваги розміру шкоди визначеного експертом, то колегія суддів вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки в силу вимог ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами, за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, повною мірою дослідивши докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, а також, взаємний зв`язок висновку експерта з іншими доказами наявними в матеріалах справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення, оскільки доводи апелянтів висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Першого заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А.Нежура