Справа № 541/2575/19
Провадження №2/541/230/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 червня 2020 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Куцин В. М.,

за участю секретаря - Євдокимової Н. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору без номеру від 04.11.2010 укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач станом на 30.09.2019 має заборгованість 149090,74 грн., яка складається: 3301,32 грн. - заборгованість за кредитом; 141228,39 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4561,03 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість в сумі 126968,57 грн. з яких: 3301,32 грн. - заборгованість за кредитом; 123667,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 04.11.2010 по 30.05.2019, а також судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15.11.2019 року справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання.

Відповідач ОСОБА_1 у поданому відзиві на позовну заяву вважав, що позовна заява не підлягає до задоволення оскільки із позивачем по справі, а саме Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» він взагалі не перебував та не перебуває в будь-яких правовідносинах, ніяких угод не укладав та кредиту не оформляв. А юридична особа з якою він колись перебував у певних правовідносинах, а саме Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», втратило право вимоги у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Відповідач заявив про застосування строку позовної давності щодо заявлених позивачем до нього вимог. На обґрунтування зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019 вбачається, що останній платіж мав місце 13.01.2016. Відповідно до п. 2.1.1.4.6 доданого до позовної заяви Витягу з умов та правил надання банківських послуг в разі порушення клієнтом зобов`язань по погашенню заборгованості перед банком на протязі 90 днів з моменту виникнення таких порушень - банк має право потребувати від клієнта повернення коштів на 91-й день з моменту порушення зобов`язань. Таким чином перебіг позовної давності у юридичної особи з якою він перебував у правовідносинах почався 13 квітня 2016 року. Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» або його правонаступник, якщо такий мається, мав право звернутися до суду з позовом до 13 квітня 2019 року. В зв`язку з вищенаведеним просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У направленій позивачем відповіді на відзив зазначено, що відповідно до укладеного договору б/н від 04.11.2010 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, а також позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднався до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Банком надані наступні докази, що підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписка по рахунку.

З приводу заперечень відповідача щодо перебування у певних правовідносинах із ПАТ КБ «ПриватБанк» а не з АТ КБ «ПриватБанк», яким пред`явлено позов, позивач зазначав наступне, що згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» про що зазначено у п. 1.7. Статуту.

Щодо посилання відповідача про застосування позовної давності у відповіді на відзив зазначено, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитного лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа № 6-61 цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 05.2016 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 31.10.2019 року - до спливу строку позовної давності.

У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Враховуючи вищевикладене просили суд задовольнити позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 43).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Яковенко Г. М. в судове засідання не з`явилися, про місце та час розгляду справи належно повідомлені. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірителя за наявними матеріалами у справі, а також наполягав на задоволенні заяви про застосування позовної давності (а.с. 106).

В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 - відповідач за позовом - звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку без номера від 04.11.2010 року згідно якої отримав кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 30.09.2019 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 149090,74 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 3301,32 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 141228,39 грн. та заборгованість за пенею та комісією 4561,03 грн.

Позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 126968,57 грн., яка складається з наступного: 3301,32 грн. - заборгованість за кредитом; 123667,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 04.11.2010 по 30.05.2019, а також просить стягнути з відповідача на свою користь судові витрати в розмірі 1921,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Виходячи з положень ч. 1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір і процентів, їх розмір визначається на рівні облікової вставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 04.11.2010, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім заборгованість за кредитом (сумою, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 04 листопада 2010 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (пункт 1.1.7.12 загаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці тарифи та витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Приєднані до матеріалів справи «Тарифи Банку» (довідка про Умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна») підписані відповідачем ОСОБА_1 26.01.2011 стосуються договору SAMDN2229, який не є предметом даного спору, тому відповідно до ст. 77 ЦПК України не є належним доказом.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/pages/70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04.11.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.11.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг при укладенні договору б/н від 04.11.2010, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін, скріпленої їхніми підписами, про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Витяг з «Тарифів Банку» (довідка про Умови кредитування з використанням кредитної карти «Універсальна») стосується іншого договору (SAMDN2229 від 26.01.2011).

Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору та щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який знаходиться в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, а витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» приєднаний до позову стосується зовсім іншого договору, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.11.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом 03.07.2019 року у справі №342/180/17, яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована при застосуванні судами аналогічних норм права.

Відповідачем по справі заявлено вимогу про застосування позовної давності (а.с.56).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перш статті 259 ЦК України).

З позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 11.11.2019, яка датована 21.10.2019.

Однак, твердження відповідача про те, що останній платіж на погашення суми заборгованості за наданим кредитом мав місце 13.01.2016 спростовується долученим до матеріалів справи розрахунком, відповідно до якого відповідач здійснив останній платіж 28.08.2018 (а.с. 5-7).

З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності.

Одночасно не заслуговують на увагу твердження відповідача про відсутність будь-яких правовідносин із АТ КБ «ПриватБанк», оскільки відповідно до п.п. 1-2 Загальних Положень Статуту Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку з публічного на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», а також Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с 39-40).

За таких обставин суд приходить до висновку, що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача в межах заявлених позивачем вимог лише 3301,32 грн. - заборгованість за кредитом.

В задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 04.11.2010 по 30.05.2019 необхідно відмовити.

Отже, позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 3301 (три тисячі триста одна) гривня 32 копійки, станом на 30 вересня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1921,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 3301,32 грн.*100% : 126968,57 грн. ціни позову = 2,6 %, тобто 2,6 % від ціни позову 2,6% *1921 грн. :100%), що складає 49,95 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 263-265, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 551, 554, 610, 623, 651, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк заборгованість по кредитному договору без номера від 04.11.2010 в розмірі 3301 (три тисячі триста одна) гривня 32 копійки, станом на 30 вересня 2019 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 49 (сорок дев`ять) гривень 95 копійок судових витрат.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд з моменту проголошення і не пізніше тридцяти днів з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Учасники справи:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_1 , МФО 305299, ідентифікаційний код за , місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Трудолюб Миргородського району Полтавської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Суддя: В. М. Куцин