Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 1502/150/2012

провадження № 61-41889св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області, Арцизька міська рада Одеської області, Арцизька районна державна адміністрація Одеської області, про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року у складі судді

Гусєвої Н. Д. та постанову апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у складі колегії суддів Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я.,

Сєвєрової Є. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області, Арцизька міська рада Одеської області, Арцизька районна державна адміністрація Одеської області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 , треті особи: Арцизька районна державна нотаріальна контора Одеської області, Арцизька міська рада Одеської області, Арцизька районна державна адміністрація Одеської області, з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив: визнати за ним на підставі статті 1218 ЦК України, з посиланням на статті 321, 377, 392 ЦК України, в порядку спадкування право власності на Ѕ частку торгівельного павільйону із площею забудови 10,42 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 ;

визнати недійсним на підставі частин першої, третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України договір про поділ спадкового майна, укладений між ним та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори 15 березня 2010 року, зареєстрований за №464;

визнати недійсним на підставі статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори 15 березня 2010 року за реєстровим №471 на ім`я

ОСОБА_2 на підставі договору про поділ спадкового майна від 15 березня 2010 року, за яким позивачу переходило право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , а відповідачу - будинок АДРЕСА_1

2. Позовна заява мотивована тим, що у ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_4 , яка доводилася матір`ю позивача та відповідачки. За життя ОСОБА_4 належав будинок АДРЕСА_1 зі спорудами, розташований на земельній ділянці площею 772 кв. м.

3. Протягом 2000-2001 років на зазначеній земельній ділянці спадкодавцем було збудовано торговельний кіоск, який не був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації та не ввійшов до складу спадщини при укладанні 15 березня 2010 року між позивачем та відповідачем договору про поділ спадкового майна. На підставі зазначеного договору відповідачу 15 березня 2010 року було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначений будинок.

4. 12 травня 2012 року, після отримання копії рішення Арцизької міської ради Одеської області про дозвіл на будівництво зазначеного кіоску, копії акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, копії розпорядження голови райдержадміністрації про затвердження акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом торговельного кіоску за зазначеною адресою, позивач дізнався, що до складу спадщини, після смерті ОСОБА_4 , також входить вищезазначений кіоск, володіння та користування якого залежить від відповідача, яка одноосібно стала власником вищезазначеного житлового будинку.

5. Посилаючись на те, що про існування спадкових прав на торгівельний кіоск при укладанні оспорюваного договору про поділ спадкового майна позивач не міг знати, то підписання зазначеного договору не відповідало його внутрішній волі, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року у складі судді Гусєвої Н. Д. позов задоволено.

Визнано недійсним договір про поділ спадкового майна, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Бучацьким В. Я. 15 березня 2010 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори

Бучацьким В. Я. 15 березня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору про поділ спадкового майна від 15 березня 2010 року.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на Ѕ частку торгівельного кіоску, розташованого по АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 До спадкового майна належить Ѕ частки квартири АДРЕСА_2 , житлового будинку по АДРЕСА_1 , майнові права на торгівельний кіоск по АДРЕСА_1 .

8. На момент укладення сторонами договору про поділ спадкового майна позивачу не було відомо про наявність у спадкодавця торгівельного кіоску, у зв`язку з чим договір про поділ спадкового майна укладено між позивачем та відповідачем лише стосовно частини спадкового майна, тобто з порушенням норм права (статті 203, частини третьої статті 209, статей 215, 216, 230 ЦК України, статті 44 Закону України «Про нотаріат», п.п. 36, 230 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

9. Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 помилився щодо складу майна, яке увійшло до спадщини, у зв`язку з чим його волевиявлення як учасника правочину не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, тому зміст правочину суперечить вимогам цивільного законодавства, що є підставою для визнання цього правочину недійсним.

10. Суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки при його видачі порушено право позивача як спадкоємця при прийнятті спадщини після смерті ОСОБА_4

11. Суд визнав за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину торгівельного кіоску, вважаючи встановленим, що право власності ОСОБА_4 на кіоск набуто правомірно, що торгівельний кіоск перебував у власності ОСОБА_4 на підставі акту державної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації, однак позивач не має можливості вирішити питання про прийняття спадщини на це майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на торгівельний кіоск.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

12. Постановою апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

13. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що за життя ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на торгівельний кіоск Арцизькою міською радою Одеської області чи уповноваженим нею органом ОСОБА_4 не видано, вказане нежитлове приміщення, як об`єкт нерухомого майна не зареєстровано.

14. Недійсність договору про поділ спадкового майна позивач обґрунтовує недодержанням вимог частини третьої статті 203 ЦК України та пов`язує лише з торгівельним кіоском, однак дана правова підстава недійсності договору є недоведеною.

15. Апеляційний суд вказав на безпідставність посилання позивача на недотримання передбаченої частиною третьої статті 203 ЦК України вимоги щодо волевиявлення при укладенні договору про поділ спадкового майна, оскільки торгівельний кіоск не є складовою житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що був предметом поділу.

16. Позивачем не обґрунтовано, в чому саме зміст договору про поділ спадкового майна суперечить ЦК чи іншим актам цивільного законодавства, не зазначено, яким саме нормам матеріального права цивільного законодавства суперечить зміст укладеного договору як правочину.

17. Предметом договору про поділ майна є частка квартири та житловий будинок, належність яких як майна спадкодавцю ОСОБА_4 не є спірним, правовстановлюючі документи на це майно є наявними та чинними.

18. Заявляючи вимоги про визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, ОСОБА_1 не ставить вимогу про визнання недійсним виданого йому на підставі оспореного ним договору про поділ спадкового майна свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , ні вимогу про визнання за ним судовим рішенням в порядку спадкування права на спадщину на ј частину квартири АДРЕСА_2 та на Ѕ частину будинку по АДРЕСА_1 тощо, чим підтверджує взаємну згоду на поділ частини спадкового майна, а саме належної ОСОБА_4 частини квартири та будинку між ним та ОСОБА_2 , за яким він успадковує частину квартири, а ОСОБА_2 успадковує будинок.

19. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набутий ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого 24 грудня 1998 року договору купівлі-продажу, торгівельний кіоск, збудований ОСОБА_4 та прийнятий до експлуатації у 2001 році, є різними об`єктами.

20. Торгівельний кіоск прийнято до експлуатації, проте надалі ОСОБА_4 не вчинила жодних дій для оформлення права власності на збудований кіоск, отримання свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення, державної реєстрації речового права на кіоск як об`єкт із присвоєнням такому адреси та закріплення за ним певної земельної ділянки.

21. Спадкоємці померлої ОСОБА_4 оформити право на торгівельний кіоск мають шляхом звернення до органу місцевого самоврядування.

22. Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним на підставі статті 1301 ЦК України свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки договір про поділ спадкового майна не порушує прав ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 на торгівельний кіоск.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

23. У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції змінити, доповнивши правове обґрунтування рішення нормами права, що передбачені статтями 229, 321, 392 ЦК України, а резолютивну частину рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

24. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що апеляційним судом помилково не застосовані норми матеріального права, які підлягали застосуванню, зокрема частина перша, третя статті 203, стаття 229 та стаття 321 ЦК України.

25. Апеляційний суд не звернув уваги, що крім визначених у спірному договорі юридичних наслідків (припинення спадкування права власності на житловий будинок), ці юридичні наслідки впливають також на можливість здійснення позивачем права на інше спадкове майно (торгівельний кіоск), яке не зазначено у змісті спірного договору.

26. На настання юридичних наслідків стосовно торгівельного кіоску

ОСОБА_1 мав надавати свою згоду. Але він не виражав стосовно цього своєї волі, оскільки не знав про спадкові права на торгівельний кіоск. Тому укладення договору лише щодо одного спадкового об`єкту нерухомого майна, та без врахування позивачем сусіднього спадкового об`єкту нерухомого майна, вказує на істотність помилки ОСОБА_1 стосовно юридичних наслідків.

27. За умови необізнаності позивача на момент підписанні спірного договору про свої спадкові права на торгівельний кіоск, спірний договір є ще і таким, що вчинений під впливом помилки, оскільки має місце помилка позивача, яка полягає у неврахуванні позивачем своїх спадкових прав на торгівельний кіоск.

28. Апеляційний суд не надав оцінки витребуваній ухвалою суду інвентаризаційній справі за адресою спірних будівель, зокрема усім її матеріалам у сукупності на предмет відсутності будь-яких відомостей про торгівельний кіоск, а лише дослідив окремі документи з неї. При цьому ухилився від наведення спростовуючих мотивів на доводи позивача про відсутність у матеріалах інвентаризаційної справи належних доказів, які би свідчили про здійснення обстеження перед видачею Витягів з реєстру права власності на нерухоме майно, що були витребувані нотаріусом на посвідчення оспорюваної угоди. Не надав оцінки з цього приводу і самим витягам 2008 та 2010 років щодо нерухомого майна по АДРЕСА_1 . У той час як суд першої інстанції задовольнив позов із посиланням саме на зазначені докази.

29. Апеляційний суд ухилився від обов`язку надати оцінку тим доказам, які суд першої інстанції поклав в основу свого рішення про задоволення позову.

30. Заявник також указує, що суд апеляційної інстанції врахував лише доводи відповідача, фактично ототожнив поняття «виникнення права власності» та «оформлення права власності». Не врахував, що виникнення права власності на торгівельний кіоск не пов`язано із його оформленням та державною реєстрацією, а факт виникнення права власності пов`язаний із створенням майна, зокрема завершенням його будівництва. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право па оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

31. Касаційна скарга також містить посилання на те, що під час розгляду справи судом першої інстанції правильно встановлено, що підписаний та затверджений акт державної технічної комісії про готовність до введення в експлуатацію об`єкта засвідчує право власності спадкодавця. Проте право власності у спадкодавця за життя хоча і виникло, але не було зареєстровано та оформлене. Після смерті спадкодавцем документи на торгівельний кіоск спадкоємцям не залишено, можливість отримання позивачем оригіналу чи дублікату вказаного акту не вбачається, що фактично свідчить про втрату документу, що засвідчує право власності на торгівельний кіоск.

32. Обставини невизнання прав позивача на торгівельний кіоск доводять необхідність застосувати положення статті 392 ЦК України, в частині обґрунтування задоволення позовної вимоги про визнання за ним права власності на Ѕ частку торгівельного кіоску по АДРЕСА_1 .

33. Суд першої інстанції фактично правильно застосував положення статті 392 ЦК України, задовольнивши позов ОСОБА_1 , проте помилково не навів серед правових підстав посилання на статтю 392 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

34. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

35. Ухвалою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

36. Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

37. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилася спадщина до належного їй майна та Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області заведено спадкову справу.

38. З заявами про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 звернулись ІНФОРМАЦІЯ_3 син померлої ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_4 дочка померлої ОСОБА_2 .

39. Після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилась, зокрема, на: Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 ; житловий будинок АДРЕСА_1 літ. «А» житловою площею 56,60 кв. м, загальною площею 69,30 кв. м, що складається з будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», підвалу літ. «В», навісу літ. «Г», гаражу літ. «Д», сараїв літ. Е», «Ж», вбиральні літ. «З», дворових споруд № 1-4, інших споруд І -Ш, розташований по АДРЕСА_1 ; грошові вклади на рахунках у банківських установах тощо.

40. Згідно договору про поділ спадкового майна, укладеного між

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого 15 березня 2010 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області переходило:

сину померлої ОСОБА_1 - Ѕ частина квартири

АДРЕСА_6 , загальною площею 72,70 кв. м, вартістю 44 556,00 грн.;

дочці ОСОБА_2 - будинок АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 772 кв. м, відповідно опису об`єкта, розташовані: житловий будинок, позначений в плані літерою «А», житловою площею 56,60 кв. м загальною площею 69,30 кв. м, літня кухня - «Б», погріб - «В», навіс - «Г», гараж - «Д», сарай - «Е», сарай -«Ж», убиральня «З», дворові споруди - 1-4, інші споруди - І-Ш, загальна площа 187,7 кв. м, вартістю 20 637,00 грн.

41. У заяві, поданій 15 березня 2010 року ОСОБА_1 державному нотаріусу, ОСОБА_1 підтвердив прийняття ним після смерті матері

ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини, яка складається з: будинку АДРЕСА_1, Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , грошових вкладів; ОСОБА_1 просив зробити розподіл спадкового майна шляхом виділу йому Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , виділу ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 розташованого в

АДРЕСА_8 . 15 березні 2010 року державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Кузьміну В. О. видано свідоцтво про право на спадщину, зокрема на Ѕ частини квартири

АДРЕСА_6 (опис об`єкту: три кімнати загальною площею 72,70 кв. м, житловою площею 39,90 кв. м).

43. У поданій державному нотаріусу 15 березня 2010 року заяві ОСОБА_2 підтвердила прийняття нею після смерті матері ОСОБА_4 , померлої

ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщини, яка складається з: будинку АДРЕСА_1 Ѕ частини квартири АДРЕСА_2 , грошових вкладів; ОСОБА_2 просила зробити розподіл спадкового майна шляхом виділу їй будинку АДРЕСА_1 , виділу ОСОБА_1 Ѕ частини квартири

АДРЕСА_9 . 15 березні 2010 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з будинку АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 772 кв. м (опис об`єкту: житловий будинок, позначений в плані літерою «А», житловою площею 56,60 кв. м загальною площею 69,30 кв. м, літня кухня - «Б», погріб - «В», навіс - «Г», гараж - «Д», сарай - «Е», сарай -«Ж», убиральня «З», дворові споруди - 1-4, інші споруди - І-Ш, загальна площа 187,7 кв. м).

45. Також сторонам видані свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

46. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

47. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

48. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

49. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги,під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

50. Частиною першою статті 402 ЦПК Українив редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

51. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

52. Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності.

53. Згідно остаточно уточненої 11 серпня 2016 року позовної заяви, у якості підстав для визнання договору про поділ спадкового майна недійсним, позивач посилався на частини першу, третю статті 203, частину першу статті 215 ЦК України; вимоги про визнання недійсним виданого ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на будинок заявлено на підставі статті 1301 ЦК України; вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування на Ѕ частку торгівельного кіоску заявлено з підстав, передбачених статтями 321, 377, 392, 1218, частини п`ятої статті 1268 ЦК України.

54. Правове обґрунтування недійсності договору про поділ спадкового майна недодержанням вимог частини 3 статті 203 ЦК України ОСОБА_1 пов`язує лише з торгівельним кіоском, який є окремим об`єктом, а не складовою житлового будинку з господарськими будівлями по

АДРЕСА_1 .

Щодо визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину за законом

55. Спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , уклали між собою договір про поділ частини спадкового майна, а саме Ѕ частки квартири

АДРЕСА_2 та житлового будинку по

АДРЕСА_1 . Договір про поділ цієї частини спадщини посвідчено нотаріально за їх згодою як спадкоємців, що прийняли спадщину, і остаточно правовідносини між ними щодо цього майна оформлено свідоцтвами про право на спадщину, виданими ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

56. Грошові вклади, інше майно (рухоме, нерухоме) не були предметом договору про поділ спадкового майна.

57. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

58. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

59. Поділ спадкового майна оформляється угодою спадкоємців або, при відсутності згоди, судовим рішенням.

60. Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

61. Загальними вимогами чинності правочину згідно зі статтею 203 ЦК України є наявність вільного волевиявлення учасника право чину, яке повинно відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

62. Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

63. За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

64. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

65. Тлумачення статті 1301 ЦК України дає підстави для висновку, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

66. За приписами статті 11 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

67. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на момент пред`явлення позову, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

68. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 57 ЦПК України, у вказаній редакції).

69. Відповідно до статті 60 ЦПК України, у вказаній редакції, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених статтею 61 цього Кодексу.

70. Установивши, що договір про поділ спадкового майна не порушує прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на торгівельний кіоск, який не був предметом поділу за цим договором, а обставини, з якими позивач пов`язує недійсність вказаного правочину, є недоведеними, та презумпцію його правомірності не спростовують, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, в тому числі у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним на підставі статті 1301 ЦК України свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

АДРЕСА_10 . Доводи касаційної скарги про безпідставне незастосування судом апеляційної інстанції у якості підстави недійсності договору про поділ спадкового майна положень статті 229 ЦК України, є необґрунтованими, оскільки позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним за цією нормою повинен довести, що обставини, щодо яких він помилявся існували саме на момент вчинення правочину, така помилка дійсно була і має істотне значення.

72. Таких обставин позивач під час розгляду справи позивач не довів, своїх вимог щодо вчинення правочину під впливом помилки не обґрунтував, і таких обставин та підстав не встановлено апеляційним судом.

73. Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

74. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу в наведеній частині позовних вимог залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення в цій частині - без змін.

Щодо визнання права власності на спадкове майно (кіоск) в порядку спадкування

75. Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірний торгівельний кіоск з дозволу компетентних органів збудовано на земельній ділянці

площею 772 кв. м по АДРЕСА_1 .

76. На час відкриття спадщини мало місце те, що і житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, і торгівельний кіоск знаходились на земельній ділянці комунальної власності.

77. Постановою державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області від 01 липня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку торгівельного кіоску з підстав відсутності правовстановлюючих документів на це майно.

78. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

79. З матеріалів справи слідує, що будівництво торгівельного кіоску, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , було розпочато з дозволу компетентних органів, облаштований залізобетонним фундаменом, перебував у власності ОСОБА_4 ,

померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актом державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації

від 30 вересня 2000 року, затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації № 15 від 26 січня 2001року.

80. За життя, 08 грудня 2008 року ОСОБА_4 зверталась до Бюро технічної інвентаризації з заявою видати інформацію з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

81. Фактично єдиним документом, який засвідчує факт існування спірного кіоску є рішення органу місцевого самоврядування від 05 червня 2000 року, яким торгівельний кіоск прийнято до експлуатації.

82. Листом Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Арцизької державної адміністрації Одеської області від 12 травня 2017 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі дублікату акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації від 30 вересня 2000 року та роз`яснено, що в разі потреби за захистом майнових прав він не позбавлений можливості звернутись у судовому порядку.

83. З наведеного можна зробити висновок, що позивачем вживались дії для оформлення прав на спірний кіоск.

84. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

85. При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

86. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

87. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

88. Отже, на відміну від об`єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, в тому числі об`єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов`язані з особою спадкодавця.

89. Установивши, що право власності ОСОБА_4 , яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_2 , на торгівельний кіоск набуто правомірно, однак позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права на зазначене майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на торгівельний кіоск, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірного кіоску.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

90. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

91. Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

92. Вирішуючи спір в частині позовних вимог щодо визнання недійсним договору про поділ спадкового майна, свідоцтва про право на спадщину за законом апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні цих вимог.

93. Водночас, скасовуючи правильне по суті рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно (кіоск) в порядку спадкування, та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин

94. Зважаючи на те, що в частині вирішення вимог про визнання права власності на спадкове майно (кіоск) в порядку спадкування у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але апеляційним судом допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду в цій частині, відповідно до статті 413 ЦПК України, підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції у наведеній частині.

Керуючись статтями 400, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно (кіоск) в порядку спадкування скасувати, у цій частині залишити в силі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року.

В іншій частині постанову апеляційного суду Одеської області від 24 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська