Справа № 942/1608/19
Провадження № 22-ц/810/317/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

17 червня 2020 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Гаврилюк В.К.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Російська Федерація

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення

Новопсковського районного суду Луганської області від 02 квітня 2020 року, постановленого у складі судді Проньки В.В., в залі судових засідань Новопсковського районного суду Луганської області у смт. Новопсков

у справі за позовом

ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він особисто в період з 07.10.2014 року по 30.04.2018 рік брав участь у бойових діях на сході України, що викликало у нього, як громадянина України та безпосереднього учасника бойових дій душевні страждання. Позивач зазначає, що його безпосередня участь в бойових діях мала істотний вплив на його психічний, фізичний та моральний стан, оскільки за час його перебування у зоні проведення Операції об`єднаних сил (колишня зона проведення Антитерористичної операції), він неодноразово був свідком загибелі та поранення його товаришів, інших учасників бойових дій та мирних громадян, особисто постійно піддавався ризику поранення та загибелі, був змушений використовувати зброю та зазнавав інших множинних грубих порушень його конституційних прав, зокрема, гарантованого Конституцією України права на життя, адже, він постійно реально сприймав загрозу бути вбитим або пораненим. Позивач стверджував, що від початку збройної агресії Російської Федерації проти України, він, як громадянин України та учасник бойових дій, постійно перебуває у пригніченому стані, у нього знизився життєвий тонус і погіршилося загальне самопочуття, що негативно позначилося на його стосунках з оточуючими та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, чим особисто йому завдано моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Російської Федерації.

Позивач, враховуючи характер душевних страждань, яких він зазнав у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України та, в першу чергу, з його безпосередньою участю в бойових діях, пов`язаною із ризиком для його життя та здоров`я, приймаючи до уваги факт протиправної окупації частини території України і беззаконня, яке панує на цій частині території України, вважає, що у результаті протиправних дій Російської Федерації особисто йому була завдана моральна шкода.

На підставі вищевикладеного позивач просив задовольнити позов та стягнути з Російської Федерації на його користь моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн.

Заочним рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 02 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України відмовлено повністю.

Не погодившись з заочним рішенням суду першої інстанції позивач по справі, ОСОБА_1 звернувся 13 квітня 2020 року до місцевого суду з апеляційною скаргою, яка надійшла разом з матеріалами справи до Луганського апеляційного суду 21 квітня 2020 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 02 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 травня 2020 року визнано підготовку справи за до апеляційного розгляду закінченою та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Луганського апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 8 ЦПК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Приписами п. 1 та 2 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено дефініції термінів «приватноправові відносини» та «іноземний елемент». Так, під приватноправовим відносинами слід розуміти відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи. В свою чергу, іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право», та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

На підставі принципу суверенної рівності держав, закріпленого у п. 1 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй, держави є рівними між собою і жодна з них без її згоди не підсудна судам іншої.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представників і консульських установ застосовується судовий імунітет. Така ж позиція висловлена у п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2014 року № 13 «Про застосування судами міжнародних договорів України при здійсненні правосуддя».

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Згідно з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі, викладеною у п.6 листа «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 у справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, застосовується судовий імунітет. У зв`язку із цим пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, що обтяжені іноземним елементом, виходячи із принципу суверенної рівності держав, необхідно вирішити питання про наявність згоди до участі у справі як відповідача компетентних органів держави Російська Федерація.

Частиною 1 статті 80 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 498 ЦПК України, у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому ЦПК України або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

З огляду на вищенаведене, враховуючи правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 13.05.2020 року справа № 711/17/19, апеляційний суд вважає за доцільне направити судове доручення до Міністерства юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами компетентним органам Російської Федерації щодо вручення Уряду Російської Федерації копії позовної заяви та доданих до неї матеріалів, з`ясування наявності згоди до участі у справі як відповідача компетентних органів держави Російська Федерація.

Відповідно до п. 8 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно п.12 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 8 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Таким чином суд приходить до переконання про необхідність зупинити провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів.

Керуючись ст. 252, 253, 498 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Направити судове доручення до Міністерства юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами компетентним органам Російської Федерації - щодо вручення Уряду Російської Федерації копії позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та доданих до позовної заяви документів для з`ясування наявності згоди до участі у справі як відповідача компетентних органів держави Російська Федерація.

Провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України зупинити до надходження відповіді від компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Головуючий

Судді: