Справа № 236/481/20
28 квітня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Бєлоусова А.Є.,
за участю секретаря - Колесник О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до об`єднаної територіальної громади м. Лиман, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
ОСОБА_1 в січні 2020 року подано позов до об`єднаної територіальної громади м. Лиман, інтереси якої представляє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги вона обґрунтовує наступними обставинами. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 . За життя померлій належало право власності на земельні ділянки, загальною площею 7,56 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та розташовані на території Лиманської міської ради (колишньої Рідкодубівської сільської ради). Право власності ОСОБА_2 на вказане майно підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на вказане нерухоме майно. Єдиною спадкоємицею за законом була її донька, мати позивачки у справі, ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але за життя не встигла оформити своїх спадкових прав, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її чоловік, батько позивачки, ОСОБА_4 , та її донька, позивачка ОСОБА_1 (в дівоцтві ОСОБА_5 ), які мешкали на час відкриття спадщини разом з ОСОБА_3 . Однак, батько позивачки, прийнявши спадщину, за життя не оформив своїх спадкових прав, та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька ОСОБА_4 , є його донька, позивачка у справі ОСОБА_1 .
Однак ОСОБА_1 на сьогодні позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 , оскільки у позивачки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухоме майно. З метою оформлення спадкових прав позивачка у травні 2019 року зверталася до Лиманської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Державний нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно (земельну ділянку) на ім`я померлого ОСОБА_4 . З огляду на це, ОСОБА_1 вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.
Для участі в судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 не прибула, однак була належним чином повідомлениа про дату, час та місце розгляду справи. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідача Лиманську міську раду, яка представляє об`єднану територіальну громаду м. Лиман, було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак представник відповідача для участі в судовому засіданні не прибув, натомість відповідачем надана письмова заява про розгляд справи без участі такого представника, заперечень проти позову відповідачем не висунуто.
Дослідивши подані позивачем докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_6 (мати позивачки), що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим бюро ЗАГС Краснолиманського району 17.11.1950 року, де записані батьками - ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с. 17).
05.05.1974 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила своє дівоче прізвище на " ОСОБА_5 " (а.с. 18).
ІНФОРМАЦІЯ_5 в сел. Нове Краснолиманського району Донецької області народилася ОСОБА_8 (позивачка по справі), (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Рідкодубівською сільською радою Краснолиманського району Донецької області 08.08.1977 року) (а.с. 16).
24.07.1993 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила своє дівоче прізвище на " ОСОБА_10 " (а.с. 11).
Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.
Спадкодавець ОСОБА_2 до смерті спадковим майно не розпорядилася, заповіт не залишила.
Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого.
В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).
Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.
Спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, була донька померлої, ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні.
Однак ОСОБА_3 , прийнявши спадщину, за життя не встигла оформити своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , видане повторно Лиманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 11.10.2018 року) (а.с. 14).
Згідно статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Після смерті ОСОБА_3 , спадщину, у встановленому законом порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняли її чоловік, батько позивачки, ОСОБА_4 , та її донька, позивачка у справі, ОСОБА_11 , які проживали на час відкриття спадщини з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області 14.08.2019 рокук № 548 ( а.с. 36).
Однак, ОСОБА_4 , прийнявши спадщину, за життя не встиг оформити своїх спадкових прав, та помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського міського управління юстиції у Донецькій області 18.03.2016 року) (а.с. 13).
Положеннями статтей 1261, 1268 ч.3 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
На теперішній час, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька ОСОБА_4 , яка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, тобто на час відкриття спадщини проживала з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області 14.08.2019 рокук № 548 ( а.с. 36).
З повідомлення державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алперіної О.Ю. вбачається, що на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, яка зареєстрована Лиманської державною нотаріальною конторою 09.08.2016 року від імені ОСОБА_1 , заведена спадкова справа № 386/2016 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , з іншими заявами про прийняття спадщини або про відмову ніхто не звертався (а.с. 63).
Державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори постановою від 03.05.2019 року позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно (земельні ділянки) на ім`я померлого (а.с. 10).
Відсутність правовстановлючих документів на спадкові земельні ділянки на ім`я померлого перешкоджають позивачці в позасудовому порядку оформити спадщину.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.1 Узагальнення ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» де зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В абз. з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування"від 20.05.2008 № 7 викладена правова позиція суду, що «У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження».
Відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність особи припиняється у момент її смерті, отже на теперішній час позивачці отримати правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавців немає можливості.
Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Якщо спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку.
Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
З урахуванням викладених позивачкою обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.
Керуючись ст. 1216, 1217, 1220, 1222,1258,1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України, ст. ст.2,5,10-13, 81, 258-273,315-319 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до об`єднаної територіальної громади м. Лиман, яку представляє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя -