КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 404/1820/19-ц

провадження № 22-ц/824/8482/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Національний банк України

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіна Марина Анатоліївна

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року у складі судді Вовка С.В.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» Славкіна Марина Анатоліївна про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 70 665,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 27 травня 2015 року між позивачем та ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі директора Кіровоградського регіонального відділення даного банку Нісаїловою О.П. , а також головним бухгалтером Кіровоградського РВ ПАТ «КБ «Хрещатик» Бєнєвською Н.П. укладено договір банківського вкладу «Альтернативний» в швейцарських франках із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів від суми вкладу № 292 D -599347 .

Відповідно до умов указаного договору банк зобов`язався в останній день терміну розміщення вкладу, тобто 27 травня 2016 року, повернути вказану суму у розмірі 10 000 швейцарських франків та сплатити проценти, передбачені умовами договору.

На підтвердження внесення коштів у розмірі 10 000 франків на рахунок, відкритий на ім`я позивача №2/2630.7.167014.001, посилалась на копію квитанції №DP27_189067 (а.с. 8).

Згідно рішення Правління НБУ від 02.06.2016 року №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 року №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до зазначеного рішення розпочато процедуру ліквідації банку з 06.06.2016 року по 05.06.2018 рік включно та виплату коштів вкладникам банку. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №1452 від 24.05.2018 року строк здійснення процедур ліквідації банку продовжено до 2020 року.

Посилалась на те, що у зв`язку ліквідацією ПАТ «КБ «Хрещатик» їй повернуто тільки гарантовану частину вкладу у сумі 200 000 грн.

Уважала, що ПАТ «КБ «Хрещатик» 27.05.2016 року повинен був повернути позивачу вклад з нарахованими відсотками, проте у зв`язку з віднесенням його до категорії неплатоспроможних та ліквідації, ОСОБА_1 повернуто лише гарантовану частину вкладу у сумі 200 000 грн.

Не погоджуючись з такими діями банку, позивач 15.06.2016 року подала кредиторську вимогу на ім`я Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» про визнання її кредитором за заборгованістю 2 789,09 швейцарських франків, що на дату подання вимоги становить 70 665,92 грн. Вимогу зареєстровано Кіровоградським регіональним відділенням банку за вх.№152 від 15.06.2016 року, проте суму станом на дату подання позову так і не виплачено, у зв`язку з чим, на думку позивача, їй завдано матеріальної шкоди.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 26 грудня 2019 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 лютого 2017 року, ухвалу Київським апеляційним адміністративним судом від 30 травня 2017 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07 грудня 2017 року та ухвалу Верховного Судом від 27 лютого 2018 року у справі №826/15685/16, які вступили в закону силу та якими встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», що унеможливило повернення належних вкладникам банку, зокрема позивачу, грошових коштів.

Уважає, що висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не доведено порушення прав позивача внаслідок дій відповідача, суперечить преюдиціальним висновкам судових рішень, ухвалених у справах №826/6665/15 та №826/9802/17.

21 травня 2020 року Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» подала до Київського апеляційного суду відзив, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

25 травня 2020 року Голова Національного банку України Смолій Я.В . подав до суду відзив, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Стверджує, що позивачем не доведено завдання йому шкоди, оскільки процедура ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» триває до 19.06.2021 року, здійснюється виплата грошових коштів кредиторам згідно встановлених черг у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи не доведено, що внаслідок дій відповідача порушено право позивача, як кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», на отримання коштів за договором банківського вкладу, не доведено причинний зв`язок між шкодою та неправомірними діями банку.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 25 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено договір №292D-599347 банківського вкладу «Альтернативний» в швейцарських франках із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу, відповідно до умов якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком на його ім`я в сумі 10 000 швейцарських франків на термін з 27 травня 2015 року по 27 травня 2016 року.

Постановою Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року №234 в ПАТ «КБ «Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію, згодом розпочато ліквідацію банку.

Як зазначає позивач, вона отримала гарантовану частину вкладу у сумі 200 000 грн. Вказана обставина не заперечувалась і відповідачем.

13 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась з вимогою до ПАТ «КБ «Хрещатик» про визнання її кредитором за заборгованістю, що виникла на підставі договору банківського вкладу на суму 2 789,09 швейцарських франків.

Листом Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» позивачу повідомлено, що станом на 03.03.2018 року здійснюється задоволення вимог кредитора третьої черги. Виплати здійснюватимуться до повного погашення заборгованості. Вимоги кожної наступної черги задовольнятимуться в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку - лише після повного задоволення вимог попередньої черги.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина третя статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди передбачено статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичній або юридичній особі, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

З огляду на те, що рішення, з яким позивач пов`язує настання шкоди, має наслідком запровадження процедур, що застосовуються до неплатоспроможного банку, врегульованих Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», встановлення факту настання шкоди слід здійснювати виходячи з установлення, чи запроваджені процедури призводять до зменшення майна позивача.

Окрім того, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що ним встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.

Згідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно положень пункту 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - це банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Наслідком віднесення банку до категорії неплатоспроможних є початок виведення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб неплатоспроможного банку з ринку і призначення тимчасової адміністрації (стаття 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Пунктом 1 частини шостої статті 36 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на кінець дня, що передує дню початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - станом на кінець дня, що передує дню початку процедури ліквідації Фондом банку).

Статтею 29 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

Згідно статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов`язань, є кредитором банку.

Таким чином, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд у семиденний строк з дня початку процедури ліквідації банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

З матеріалів справи вбачається, що з 06 червня 2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» триває процедура ліквідації, що унеможливлює стягнення коштів у будь-якій інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Задоволення вимог кредиторів здійснюється у процедурі ліквідації банку, в рамках якої Фонд гарантування вкладів фізичних осіб визначає суму заборгованості кожному кредиторові та відносить вимоги до певної черги погашення, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (стаття 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), формує ліквідаційну масу банку (стаття 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), реалізує майно банку (стаття 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), здійснює задоволення вимог кредиторів (стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, віднесення банку до категорії неплатоспроможних та запровадження процедури ліквідації банку не має наслідком припинення зобов`язання між банком і клієнтом.

Вказане свідчить про те, що позивач, як сторона за договором, внаслідок віднесення банку до категорії неплатоспроможних постановою Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 не втратив права на отримання суми банківського вкладу, повернення якого підлягає у порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вказане, внаслідок прийняття Національним банком України постанови від 05 квітня 2016 року № 234 обсяг майнових прав позивача на кошти, що обліковувались на рахунках за договорами, не зменшився, а тільки були запроваджені інші процедури задоволення цих майнових прав.

Таким чином, діями відповідача щодо віднесення банку до категорії неплатоспроможних не було заподіяно матеріальної шкоди позивачу, оскільки відсутні обставини щодо зменшення майна позивача.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 лютого 2020 року №757/75104/17-ц.

Матеріали справи не містять жодних відомостей про відмову позивачеві у виплаті решти суми вкладу у розмірі 2 789,09 швейцарських франків, а тому до моменту отримання позивачем позитивної або негативної відповіді уповноваженої особи щодо повернення решти суми вкладу, звернення до суду з позовом про відшкодування завданої майнової шкоди є передчасним.

Ураховуючи викладене, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 не доведено наявність майнової шкоди внаслідок протиправних дій або бездіяльності Національного банку України та причинний зв`язок із заподіяною останній шкодою.

Обґрунтовуючи підстави для звернення з позовом про відшкодування майнової шкоди, ОСОБА_1 посилалась на судові рішення, ухвалені у справі №826/15685/16, а також у справі №826/6665/16, якими встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках ПАТ «КБ «Хрещатик», що унеможливило повернення належних вкладникам банку, зокрема позивачу, грошових коштів, а також визнано протиправною та скасовано Постанову НБУ від 05 квітня 2016 року №234 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».

Аналогічні доводи викладені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів уважає вказані аргументи апелянта безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу суду, з огляду на те, що згідно постанови Верховного Суду від 16 травня 2019 року рішення судів у справі №826/15685/16 скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Щодо посилань на рішення у справі №826/15685/16, то за умови недоведеності порушення прав позивача, як кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик» та передчасності позовних вимог, обставини, встановлені судами у даній справі не підтверджують причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заподіяною, на думку позивача, шкодою.

У судових рішеннях по справі №826/15685/16 судами жодної із інстанцій не зазначено, що Національним баком України завдано матеріальну шкоду вкладникам ПАТ «КБ «Хрещатик» та про те, що бездіяльність НБУ призвела до негативних фінансово-економічих наслідків в ПАТ «КБ «Хрещатик».

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю факту заподіяння позивачу майнової шкоди протиправними діями НБУ у розмірі 70 665,92 грн.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування рішення і ухвалення нового, а тому, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай