Справа № 211/2802/20
Провадження № 2/211/1540/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Польчик Л.В.

у відсутність:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у порядку загального провадження у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулися до суду з позовною заявою, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом він набув права власності на вказане нерухоме майно, проте нотаріусом йому було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0642 га за вказаною адресою, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Дана земельна ділянка належала його матері на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2000 року, серія НОМЕР_1 , призначалася для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належало спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю.

Вказаний правовстановлюючий документ в нього не зберігся, має тільки копії землевпорядної справи, попереднього власника бабусі ОСОБА_3 .

Просять визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність , позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Довгинцівської районної в місті ради Таборовець Н.В. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Заперечень щодо вимог позивача не має. При винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України судові рішення у підготовчому засіданні, суд ухвалює у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, розглянувши матеріали справ та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача - ОСОБА_2 (а.с. 9 - копія свідоцтва про смерть, а.с. 11 копія свідоцтва про народження).

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими побудовами та земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, як син є спадкоємцем на майно померлої. 11.10.2016 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким позивач отримав спадщину, яка складається з житлового будинку з господарчими побудовами, за адресою: АДРЕСА_1 , який належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, в.о. Четвертої криворізької державної нотаріальної контори 01.03.2000 року за реєстровим № 1-424, зареєстрованого КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі 137-15-30424 (а.с. 8).

Позивач звертався до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори Артеменко Л.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0642 га., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель , однак нотаріус своєю постановою від 04.10.2016 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що на зазначене майно на ім`я померлої відсутній правовстановлюючий документ (а.с. 7 копія постанови).

У позовній заяві позивач зазначив, що даний правовстановлюючий документ в нього не зберігся.

Як вже вище зазначалось житловий будинок з господарчими побудовами, за адресою: АДРЕСА_1 , належав матері позивача померлій ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позивачем на підтвердження обставин до матеріалів позову додано копії свідоцтв про на спадщину за законом (а.с. 12-13), які були видані державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори в.о. державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори 01.03.2000 року відповідно до яких ОСОБА_2 як донька, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10 - копія свідоцтва про смерть), прийняла у спадщину домоволодіння, яке складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДП, виданого виконкомом Криворізької міської ради 02.12.1996 року та зареєстрованого в Книзі записів державних пктів на право приватної власності на землю за № 414.

Отже право власності на дану земельну ділянку оформлювалося первісним власником, а саме ОСОБА_3 .

Разом з тим, у матеріалах справи наявна копія землевпорядної справи по передачі земельної ділянки в приватну власність та користування ОСОБА_3 (а.с. 14-15).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Судом було встановлено та підтверджується письмовими доказами, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину на зазначену земельну ділянку.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що земельна ділянка, на якій знаходиться належний позивачу житловий будинок з господарчими побудовами на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2016 року НВА 097481, зареєстрованим у реєстрі за № 1252 , повинна була б належати також позивачу в порядку спадкування.

Частина перша ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно- правовими актами.

Згідно із частиною третьою ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способі.

Отже, суд вважає можливимвизнати за позивачем право власності земельну ділянку в порядку спадкування за законом, оскільки іншого шляху для захисту прав позивача не існує.

Керуючись ст.ст. 12,13,19, 76-81, 200, 258- 259, 264-265, 354-355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0642 га., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2000 року, серія НОМЕР_1 виданого державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 19.06.2020 року.