ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4961/20 Справа № 183/5438/15 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Оптима-Факторинг на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал, стягувач Публічне акціонерне товариство Банк Траст, боржник ОСОБА_1 , третя особа - Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування заявлених вимог заявник вказує на те, що в Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 183/5428/15 виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» заборгованості за кредитним договором № R111.0027481 від 10.06.2013 року.

12 червня 2016 року відкрито виконавче провадження.

07 листопада 2019 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № БТ-ПВ-11/19 шляхом продажу за яким ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором право грошової вимоги Банку по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ Банк «ТРАСТ» , включно і до ОСОБА_1 .

Таким чином відбулася заміна кредитора у зобов`язанні, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» є новим кредитором у фінансових правовідносинах з боржником ОСОБА_1 , а також новим стягувачем у виконавчих провадженнях.

Враховуючи зазначене, заявник просив суд замінити сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (а.с.83-84).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача) задоволено.

Замінено сторону виконавчого провадження Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», зазначивши його стягувачем з виконання рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року по цивільній справі № 183/5438/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.97-99).

Не погодившись з вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю Оптима-Факторинг звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» витрати по сплаті судового збору та витрати на профксійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.138-145).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що в Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 183/5428/15 виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «ТРАСТ» заборгованості за кредитним договором № R111.0027481 від 10.06.2013 року.

12 червня 2016 року відкрито виконавче провадження (а.с.88).

07 листопада 2019 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № БТ-ПВ-11/19 шляхом продажу за яким ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором право грошової вимоги Банку по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ Банк «ТРАСТ» , включно і до ОСОБА_1 (а.с.85-86,87).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що звернення заявника із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст. 442 ЦПК України та положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки за Договором № БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги від 07 листопада 2019 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до останнього перейшли права вимоги за Кредитним договором, а також всі інші пов`язані з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Однак, з такими висновками погодитись не можна, оскільки вони є передчасними.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 15 Закону України « Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 55 ЦПК України передбачено процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язковим для особи, яку він замінив.

За змістом ст. 512 ЦК України, ч. 1 ст. 442 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, суд замінює таку сторону її правонаступником. Така заміна сторони відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною сторони відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним стягувачем проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8, 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегією суддів встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» заборгованість за кредитним договором № R111.0027481 від 10 червня 2013 року в сумі 39 022,11 грн що складається з: основної суми заборгованості за кредитом 27 777,78 грн.; відсотків за користування кредитом 1,76 грн.; комісії за обслуговування кредитом 6 196,35 грн.; пені за прострочення платежів 5 046,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» заборгованість за кредитним договором № R111.0040019 від 18 грудня 2013 року в сумі 27 250,29 грн, що складається з: основної суми заборгованості за кредитом 19 944,77 грн.; відсотків за користування кредитом 993,62 грн.; комісії за обслуговування кредитом 3 707,57 грн.; пені за прострочення платежів 2 604,33 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

07 листопада 2019 року між ПАТ Банк «ТРАСТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № БТ-ПВ-11/19 шляхом продажу за яким ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором право грошової вимоги Банку по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ Банк «ТРАСТ» (а.с.85-86).

Відповідно до інформаційного витягу з реєстру Боржників Договору № БТ-ПВ-11/19 про відступлення прав вимоги від 07.11.2019 року, вбачається, що ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуває право грошової вимоги Банку по відношенню до ОСОБА_1 , за кредитним договором № R111.0027481 в сумі 14 742,80 грн (а.с.87).

До апеляційної скарги апелянтом додано Договір № 1 про відступлення прав вимоги від 07 травня 2018 року, укладений між ПАТ Банк «ТРАСТ» та ТОВ Оптима-Факторинг, з якого вбачається, що БАНК відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває право вимоги Банку до позичальників та заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку № 1до цього Договору (а.с.150-152).

Відповідно до Додатку № 1 до цього Договору, вбачається, що ТОВ Оптима-Факторинг набуває право грошової вимоги Банку по відношенню до ОСОБА_1 , за кредитним договором № R111.0040019 від 18 грудня 2013 року в сумі 21 534, 35 грн (а.с.153).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначеного рішення видано два виконавчі листи, один з яких про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ Банк «Траст» за кредитним договором № R111.0040019 від 18 грудня 2013 року, інший про стягнення заборгованості за кредитним договором № R111.0027481 від 10 червня 2013 року.

Суд першої інстанції не витребував матеріали виконавчого провадження, оскільки відповідно до матеріалів справи було відкрито два виконавчих проваджень № 51053073 та № 51053599 за вищевказаними виконавчими листами №183/5438/15.

Виконавчі листи знаходяться на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не перевірив наявність належних та допустимих доказів на підтвердження переходу до ТОВ ФК «Кредит-Капітал» права вимоги саме за обома кредитними договорами № R111.0027481 від 10 червня 2013 року в сумі 39 022,11 грн. та № R111.0040019 від 18 грудня 2013 року в сумі 27 250,29 грн.

Суд вищевикладеному не дав належної оцінки, поверхнево вирішив питання про заміну сторони виконавчого провадження, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали та наявність правових підстав, визначених п.4 ст. 379 ЦПК України, для її скасування та направлення питання до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення заяви у відповідності до вимог ЦПК України.

Щодо вимог апелянта про відшкодування судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до матеріалів справи додано: договір про надання юридичних послуг від 28 лютого 2020 року, акт виконаних робіт від 04 березня 2020 року, рахунок фактура № 04/03-Ю-6.

Колегія суддів зазначає, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у стягненні таких витрат стороні.

Оскільки документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) не надано, тому підстави для стягнення вказаних витрат відсутні через їх недоведеність.

Матеріалами справи підтверджується, що апелянтом сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2102 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з ТОВ ФК Кредит-Капітал на користь апелянта судовий збір у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Оптима-Факторинг задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Оптима-Факторинг судовий збір у розмірі 2102 грн.

В задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: