Справа № 182/342/20
Провадження № 2/0182/1147/2020
18.06.2020 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» до ОСОБА_1 , третя особа Міністерство оборони України, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та судових витрат.
На підтвердження позовних вимог позивач посилається на наступне.
Згідно наказу № 157 від 26.11.2015 року, ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Трубоволочильний цех ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» підручним вальцювальника стану холодного прокату труб 4 розряду тимчасово терміном на 3 (три) місяці. Наказом № 44 від 01.02.2016 року відповідач з 01.02.2016 року переведений в Трубоволочильному цеху вальцювальником стану холодного прокату труб 5 розряду. У подальшому відповідачу видано довідку без номера від 23.06.2016 року за підписом військового комісара Нікопольського ОМВК підполковника ОСОБА_2 про те, що він є кандидатом для проходження служби за контрактом у Збройних Силах України та подальшого проходження служби в Збройних силах України. Відправка кандидата до навчального центру ЗС України - 24.06.2016 року. 19.07.2016 року позивач отримав витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.06.2016 року № 41-PC про прийняття відповідача у добровільному порядку на військову службу за контрактом та призначення відповідача курсантом навчального взводу навчальної роти військової частини НОМЕР_2 , ВОС-100221 та присвоєння первинного військового звання «солдат». Контракт, укладений між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та відповідачем, в п.11 містить інформацію про набрання ним чинності з 30.06.2016 року. Згідно витягу з наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.06.2016 року № 171, відповідача з 30.06.2016 року зараховано до списків змінного складу частини на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 01.07.2016 року. Позивач, на виконання статей 23,39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу законів про працю України, видав наказ № 357 від 19.07.2016 року про збереження в особливий період за відповідачем місця роботи, посади та середнього заробітку у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.08.2016 року № 209 відповідача з 09.08.2016 року виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення, знято з котлового забезпечення (за нормою № 1) зі сніданку 10.08.2016 року, з грошового забезпечення - з 09.08.2016 року на направлено до військової частини НОМЕР_3 . Документальне підтвердження щодо прибуття відповідача до військової частини НОМЕР_3 , зарахування його до списків особового складу частини, постановку на всі види забезпечення, та на котлове забезпечення - відсутнє. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.08.2016 року № 409 призначене службове розслідування стосовно невиходу на службу відповідача 22.08.2016 року. З питання надання інформації щодо результатів службового розслідування позивач листом вих.№ 01-3-1854 від 23.12.2019 року звернувся до Генеральної прокуратури, Міністерства оборони, військової частини НОМЕР_3 . Станом на день подання позовної заяви запитана інформація на адресу позивача не надійшла. Наказом Командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.09.2016 року № 100-РС відповідача увільнено від займаних посад та зараховано у розпорядження командира частини. Про перелічене позивач дізнався протягом 2019 року у відповідь на неодноразові запити. Таким чином, з 22.08.2016 року відповідач не виконує обов`язки військової служби і, як наслідок, не має права на гарантії, встановлені законодавством України для військовослужбовців, в тому числі, на збереження в особливий період за відповідачем місця роботи, посади та середнього заробітку. Інформацію про те, що відповідач не виконує обов`язки військової служби та увільнений від займаної посади позивач вперше дізнався 22.01.2019 року з листа за підписом командира військової частини НОМЕР_4 від 17.01.2019 року, вих.№ 311/106/118. За фактом отримання листа від 17.01.2019 року (вих.№ 311/106/118) позивачем видано наказ від 22.01.2019 року № 11а про призупинення нарахування та виплати середнього заробітку відповідачу з 16.01.2019 року та на адресу відповідача направлений лист (вих.№ 08-1-038 від 29.01.2019 року) із повідомленням про призупинення виплати середньої заробітної плати. З листа за підписом командира військової частини НОМЕР_4 від 15.03.2019 року (вих.106/534) позивачу серед іншого стало відомо, що 22.08.2016 року відповідач самовільно залишив частину, про що було повідомлено начальника Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку з метою розшуку та затримання військовослужбовця (довідка-доповідь 5551 від 22.08.2016 року). На виконання ст.119 Кодексу законів про працю України, позивач протягом червня 2016 року - січня 2019 року нараховував та перераховував на картковий банківський рахунок відповідача середній заробіток. Крім того, на підприємстві відповідача організоване корпоративне/добровільне медичне страхування (ДМС) для працюючих співробітників за рахунок коштів підприємства. Відповідач був застрахованою особою, а позивач перераховував на рахунок страхової організації грошові кошти. Згідно норм Податкового кодексу України, ці кошти визнаються отриманим відповідачем додатковим благом, яке підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % та з яких утримується військовий збір в розмірі 1,5 %. Позивач при виплаті доходів виступає податковим агентом. Всього відповідачем отримане додаткове благо в сумі 4 766,19 грн., з вказаної суми перераховано до бюджету 857,89 грн. податок на доходи фізичних осіб та 69,48 грн. військовий збір. При цьому, враховуючи на безпідставність отримання відповідачем середнього заробітку, фактично джерела для утримання та перерахування до бюджету податків та зборів не існувало. Таким чином, всього за період з 22.08.2016 року відповідач безпідставно отримав середній заробіток в сумі 156 692,01 грн., який в розмірі 155 764,64 грн. перераховано на картковий банківський рахунок відповідача, та в розмірі 927,37 грн. перераховано до державного бюджету як податок з доходу фізичних осіб та військовий збір з отриманого відповідачем додаткового блага. Надмірна виплата відповідачу заробітної плати (середнього заробітку) в загальній сумі 156 692,01 грн. та її безпідставне отримання відповідачем стало можливим внаслідок неправомірних дій з боку відповідача по самовільному залишенню військової частини та припиненню виконання обов`язків військової служби і не повідомлення своєчасно позивача про зазначене. Середній заробіток відповідачу нараховувався з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Отже, з викладеного позивач вбачає, що грошові кошти в сумі 156 692,01 грн. відповідачем набуті без достатньої правової підстави, йому не належить правомочність щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном, а тому він зобов`язаний повернути вказані кошти як безпідставно отримані. Недобросовісність відповідача підтверджується фактом самовільного залишення ним військової частини, не виконанням обов`язків військової служби та увільненням від займаної посади. Тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 156 692,01 грн. та судові витрати.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, було роз`яснено, що позивач у п`ятиденний строк з дня вручення відзиву має право на подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (а.с.182-183).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Крім того, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином оголошенням на офіційному веб-порталі «Судової влади» (а.с.184).
Від відповідача відзив на позов не надійшов.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального правосуддя, суддя враховує наступне.
Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Частина 1 статті 1212 ЦК України встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 прийнятий на роботу в Трубоволочильний цех ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» підручним вальцювальника стану холодного прокату труб 4 розряду, тимчасово, терміном на 3 (три) місяці, згідно наказу № 157 від 26.11.2015 року (а.с.5-7). Наказом № 44 від 01.02.2016 року відповідач з 01.02.2016 року переведений в Трубоволочильному цеху вальцювальником стану холодного прокату труб 5 розряду (а.с.5, 9-10). Відповідачу було видано довідку без номера від 23.06.2016 року за підписом військового комісара Нікопольського ОМВК підполковника ОСОБА_2 про те, що він є кандидатом для проходження служби за контрактом у Збройних Силах України та подальшого проходження служби в Збройних силах України. Відправка кандидата до навчального центру ЗС України - 24.06.2016 року (а.с.11). 19.07.2016 року позивачем отримано витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.06.2016 року № 41-PC про прийняття відповідача у добровільному порядку на військову службу за контрактом та призначення відповідача курсантом навчального взводу навчальної роти військової частини НОМЕР_2 , ВОС-100221 та присвоєння первинного військового звання «солдат» (а.с.12). Контракт, був укладений між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 та відповідачем, п.11 містить інформацію про набрання ним чинності з 30.06.2016 року (а.с.33-34). Згідно витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.06.2016 року № 171, відповідача з 30.06.2016 року зараховано до списків змінного складу частини на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з обіду 01.07.2016 року (а.с.28). 19.07.2016 року, на виконання статей 23, 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 119 Кодексу законів про працю України, позивачем видано наказ № 171 про збереження в особливий період за ОСОБА_1 місця роботи, посади та середнього заробітку у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом (а.с.13). На виконання вказаного вище наказу, позивач в період червень 2016 року - січень 2019 року нараховував та перераховував на картковий банківський рахунок відповідача середній заробіток, що підтверджується наявними в матеріалах справи бухгалтерськими документами Крім того, встановлено, що на підприємстві організоване добровільне медичне страхування (ДМС) для працюючих співробітників за рахунок коштів підприємства (а.с.115-146). Відповідач був застрахованою особою, а позивач перераховував на рахунок страхової організації грошові кошти (а.с.38-44, 46-49). Згідно наданих до суду довідки нарахування, утримання та виплати співробітнику ОСОБА_1 (а.с.45), довідки про суми нарахування добровільного медичного страхування та сум, утриманих податків та зборів (а.с.50) і меморіальних ордерів (а.с.57-114), вбачається, що ОСОБА_1 всього за період з 22.08.2016 року по 30.11.2019 року отримав від позивача середній заробіток в сумі 156 692,01 грн., який в розмірі 155 764,64 грн. перераховано на картковий банківський рахунок відповідача, та в розмірі 927,37 грн. перераховано до державного бюджету як податок з доходу фізичних осіб та військовий збір з отриманої відповідачем суми добровільного медичного страхування у розмірі 4 766,19 грн. Позивач в 2018 році надсилав запити до військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_3 , а також до Міністерства оборони України та Генеральної прокуратури України з метою отримання підтвердження проходження військової служби за контрактом та результатів службового розслідування відносно ОСОБА_1 , що підтверджується наданими копіями запитів із підтвердженням направлення такого запиту (а.с.14,16-18, 35). Згідно отриманих та наданих суду позивачем відповідей вбачається, що відповідач, дійсно, уклав контракт про проходження військової служби у навчальному центрі Військово-Морських Сил Збройних Сил України (в/ч НОМЕР_1 ) (а.с.33-34). Після проходження навчання призначений до подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_3 м.Миколаїв (а.с.19). 22.08.2016 року матрос ОСОБА_1 самовільно залишив частину, місце перебування невідоме, проведено службове розслідування, виплата грошового забезпечення не здійснюється з 22.08.2016 року (а.с.30). Наказом Командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 09.08.2016 року № 209 відповідача з 09.08.2016 року виключено зі списків особового складу частини НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення, знято з котлового забезпечення (за нормою № 1) зі сніданку 10.08.2016 року, з грошового забезпечення - з 09.08.2016 року та направлено до військової частини НОМЕР_3 (а.с.29). Наказом Командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.09.2016 року № 100-РС відповідача увільнено від займаної посад та зараховано у розпорядження командира частини НОМЕР_3 (а.с.32). Документальне підтвердження щодо прибуття відповідача до військової частини НОМЕР_3 , зарахування його до списків особового складу частини, постановку на всі види забезпечення та на котлове забезпечення - відсутнє. Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (з адміністративно-господарської діяльності) від 22.08.2016 року № 409 призначене службове розслідування стосовно невиходу на службу відповідача 22.08.2016 року (а.с.31). Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 02.09.2016 року № 455 про результати службового розслідування стосовно невиходу на службу старшим матросом ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 22.08.2016 року не вийшов на службу, про невихід на службу командирам (начальникам) не доповідав, станом на 02.09.2016 року до військової частини не прибув, тому наказано накласти на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення «сувора догана», позбавити премії за серпень, вересень 2016 року повністю (а.с.196-197). Позивачем з метою досудового врегулювання на адресу відповідача була направлена вимога вих.№ 08-1-001 від 02.01.2020 року про повернення безпідставно отриманих коштів в сумі 156 692,01 грн. (а.с.147-149). Відповідач вимогу отримав, але не виконав. 22 січня 2019 року наказом № 11а позивач призупинив нарахування та виплату середнього заробітку ОСОБА_1 з 16.01.2019 року (а.с.20).
Вирішуючи даний спір, суддя вважає за необхідне зазначити, що аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Частиною 1 статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуте майно, що набуто, зокрема, заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Тобто для стягнення виплаченої заробітної плати, як безпідставно набутого майна необхідною умовою є відсутність рахункової помилки з боку позивача та недобросовісність з боку набувача (відповідача).
З викладеного вбачається, що позивач нараховував грошові кошти у вигляді заробітної плати у відповідності до діючого трудового законодавства, а відповідач, діючи недобросовісно, набув їх.
Недобросовісність відповідача підтверджується фактом самовільного залишення ним військової частини, не виконанням обов`язків військової служби та увільненням від займаної посади.
Тому, грошові кошти в сумі 156 692,01 грн. відповідачем набуті без достатньої правової підстави, йому не належить правомочність щодо володіння, користування та розпорядження вказаним майном, а тому він зобов`язаний повернути вказані кошти як безпідставно отримані.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідності задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 350,38 грн. 00 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.56).
Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 354, 280-282 ЦПК України, ст.11, 1212 ЦК України, -
Позовні вимоги ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» задовольнити.
Стягнути на користь ПАТ «СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН» з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 156 692 (сто п`ятдесят шість тисяч шістсот дев`яносто дві) грн. 01 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 350 грн. 38 коп. А всього 159 042 грн. 39 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал