У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Прохацького Руслана Олександровича, стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

30.04.2020 року на адресу суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Прохацького Р.О., мотивована тим, що заявник є боржником відповідно до виконавчого листа №2/357/214/18, про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 96746,46 грн. Зазначений виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні в Білоцерківському МВ ДВС ЦМУ МЮ (м.Київ). 25.03.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , які, зокрема, містяться на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» для отримання заробітної плати. Копію даної постанови заявник отримав електронною поштою 23.04.2020 року. Скаржник зазначає про порушене своє право та просив суд визнати неправомірною і скасувати постанову головного державного виконавця Прохацького Р.О. про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 61596841, в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що міститься на рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В судовому засіданні скаржник підтримав вимоги скарги.

Головний державний виконавець Прохацький Р.О. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги був повідомлений належним чином, на адресу суду направив письмові заперечення на скаргу, де просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» не містить заборони звертати стягнення та накладати арешт на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати.

Заінтересована особа, стягувач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Заслухавши думку скаржника, оглянувши матеріали скарги, суд вважає що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2018 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в сумі 95 145 грн. та судові витрати по справі в сумі 1601 грн. 46 коп., всього 96746 грн. 46 коп.

Встановлено, що 23.03.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Встановлено, що 25.03.2020 року державним виконавцем Прохацьким Р. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на кошти ОСОБА_1 , щоі містяться на рахунках відкритих у АТ КБ «Приватбанк», АТ «Універсал Банк», а також на кошти по рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про відкриття ВП, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Відповідно до копії довідки від 29.04.2020 року, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , має в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» картку, на яку отримує заробітну плату. Станом на 29.04.2020 року на рахунок накладено арешт згідно постанови виконавчої служби від 25.03.2020 року ВП № 61596841. (а.с. 7)

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 вказаного Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.10.2019 у справі № 916/1572/19.

Відповідно до постанови про арешт коштів боржника від 25.03.2020 року, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Таким чином, вказана постанова державного виконавця містить застереження щодо арешту коштів, на які законом визначена заборона, проте, в постанові не конкретизується які саме кошти не підлягають арешту.

Так, скаржник ОСОБА_1 направив державному виконавцю поштою скаргу з додатками, в якій зокрема містились довідка, видана АТ КБ «Приватбанк», і з якої вбачається, що на арештований картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), нараховується заробітна плата. А тому, навіть, після отримання даних відомостей, державний виконавець не виконав вимог п.1 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», чим продовжив порушувати права скаржника. Крім того, слід зазначити, що виконання рішення суду здійснюється, йде відрахування 20 % від заробітної плати ОСОБА_1 , а іншу частину грошових коштів заробітної плати, скаржник протягом трьох місяців не має можливості отримати через наявну постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про арешт коштів боржника, від 25.03.2020 року.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність захисту прав заявника в межах даного судового провадження шляхом скасування оскаржуваної постанови в частині арешту грошових коштів, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 , оскільки накладення арешту на рахунок, який призначено для виплати заробітної плати, унеможливлює її своєчасну виплату, суперечить порядку звернення стягнення на кошти та, як наслідок, позбавляє заявника коштів на існування.

Керуючись ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Прохацького Руслана Олександровича - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) про арешт коштів боржника, від 25.03.2020 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 61596841 в частині накладення арешту на грошові кошти, а саме заробітну плату, що міститься на рахунку № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_2 ), відкритому в АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 30.03.2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк такого карантину.

СуддяО. Я. Ярмола