П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020року м. Київ

Справа № 756/5486/18

Провадження: № 22-ц/824/5711/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

В квітні 2018року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу між батьками вона залишилась проживати з матір`ю. Відповідач є сином ОСОБА_4 від другого шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, заповіту не залишив. Після смерті батька відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 ипенка в м. Києві, а також житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_3 .16 лютого 2010 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу щодо майна померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 , як законного представника малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .14.09.2010 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 в серпні 2018 року звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте постановою державного нотаріуса Іванець О.О. їй було відмовлено у його видачі з тих підстав, що без згоди спадкоємця ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_3 вирішити питання через нотаріальне провадження та внести зміни до виданих свідоцтв про право на спадщину неможливо. Також вказувала, що на час смерті батька їй було 12 років, і через свій вік вона була не обізнана щодо порядку прийняття спадщини після смерті батька, а її матір жодних дій для оформлення її прав на спадщину не вчинила. Незгода ОСОБА_2 та його законного представника ОСОБА_3 порушує її право на спадщину, як спадкоємиці першої черги, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в установленому законом порядку. Просила суд внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 14.09.2010 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_5 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видати йому нове свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , та квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_5 ; видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , та Ѕ частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_5 ; внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 29.08.2012 державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори, на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видати йому нове свідоцтво про право на спадщину на ј частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою АДРЕСА_3 ; видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, який розташований за адресою АДРЕСА_3 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанціїта ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки суду першої інстанції про те, що внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом не є можливим без визнання раніше виданих свідоцтв недійсними не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1300 ЦК України. Також зазначила про те, ч. 3 ст. 1269 ЦК України передбачає право особи, яка досягла 14 років подати заяву про прийняття спадщини, а не її обов`язок. Оскільки на момент смерті батька їй було лише 12 років, то відповідно до приписів ч. 4 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. Вказувала, що відповідачі навмисно приховали від нотаріуса існування іншого спадкоємця, тобто, її.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Москаленко І.М. в інтересах ОСОБА_2 зазначила, що положення статті 1300 ЦК України можуть бути застосовані лише у разі прийняття спадщини іншими спадкоємцями в наданий судом додатковий строк, проте позивачка з такою заявою до суду не зверталася, не зважаючи на те, що після смерті батька вже пройшло 8 років. Нерухоме майно як об`єкт спадкування відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України підлягає державній реєстрації, відповідно звернення до нотаріуса є обов`язковим. Також зазначила про те, що відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини

недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Позивачкою видані відповідачу свідоцтва про право на спадщину не оскаржувалися в судовому порядку, а відтак позов ОСОБА_6 про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом є передчасним.

В судовому засіданні адвокат Кудій М.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 як законний представник ОСОБА_2 та її адвокат Москаленко І.М. заперечували проти апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники ГТУЮ у м. Києві та Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представників третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_7 , її батьками є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , які перебували в шлюбі з 07.03.1997 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 року(а.с.17).

Після розірвання шлюбу 10.07.1998 року ОСОБА_7 залишилася проживати разом з матір`ю ОСОБА_5 (а.с. 15 )

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (а.с.20).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до якої увійшли квартира АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_6 НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_7 ; а також житловий будинокАДРЕСА_3 .

16.02.2010 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_4 заведено спадкову справи №172/2010 на підставі заяви ОСОБА_3 як законного представника малолітнього сина померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

14.09.2010 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_4 , та квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_5 , а також Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 .

26.04.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб, прізвище ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7

03.04.2018 року ОСОБА_7 звернулась до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу їй відповідних свідоцтв.

Постановою державного нотаріуса Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Іванець О.О. від 03.04.2018 року відмовлено ОСОБА_7 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю згоди спадкоємця вирішити питання через нотаріальне провадження та неможливістю внести зміни до виданих свідоцтв про право на спадщину (а.с.21).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 , суд першої інстанції, посилаючись на п. 27 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», виходив із того, що після оформлення спадкових прав на все спадкове майно і одержання свідоцтва про право на спадщину, без визнання цього свідоцтва недійсним, при відсутності згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, внесення змін до нього, оформлення спадкових прав на це майно за іншою особою і видача їй свідоцтва про право на таке майно є неможливим. Оскільки позивачем видані свідоцтва про право на спадщину не оспорювалися та недійсними не визнавалися, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, видані на ім`я ОСОБА_2 , всупереч згоди спадкоємця порушить його права.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (стаття 1278 ЦК України).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1280 ЦК України встановлено, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину.

На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

З аналізу наведеної статті убачається, що правила ст. 1300 ЦК врегульовують можливість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за умов,відповідно, відсутності (ч. 1 зазначеної статті) та наявності (ч. 2 зазначеної статті) спору між спадкоємцями. Якщо спору між спадкоємцями не існує, то питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину вирішує нотаріус за місцем відкриття спадщини за згодою всіх спадкоємців, що прийняли спадщину. У випадку ж відсутності такої згоди, тобто, за наявності спору, питання про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину на вимогу одного із спадкоємців вирішується судом.

Отже, застосування цього правила є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину з`являться інші спадкоємці.

У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові з актуальною інформацією.

За таких обставин, передбачений статтею 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців.

Якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом в постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15провадження № 61-18376св18.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 ( ОСОБА_7 ) на момент смерті батька була малолітньою дитиною (12 років), а тому,відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір щодо спадщини, яка відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_4 .

В судовому засіданні законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підтвердила те, що при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 , нею про існування ще одного спадкоємця нотаріуса повідомлено не було.

Факт незгоди з боку відповідача щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину на підставі існування ще одного спадкоємця ( ОСОБА_1 ) померлого ОСОБА_4 , сторонами не заперечується.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про наявність, передбаченої ч. 2 ст. 1300 ЦК України, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо внесення змін у свідоцтва про спадщину за законом, оскільки спадщина ОСОБА_4 , до якої увійшли: квартира, розташована за адресою АДРЕСА_4 , квартира, розташована за адресою АДРЕСА_5 , а також Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_3 , яка була прийнята ОСОБА_2 ,та на яку він отримав відповідні свідоцтва, підлягає перерозподілу між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , як спадкоємців першої черги, відповідно до рівності часток у спадщині, тобто, по Ѕ частці.

Що стосується позовної вимоги ОСОБА_1 щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом, то така вимога є заявленою надмірно та задоволенню не підлягає, оскільки така дія нотаріуса прямо передбачена ч. 3 ст. 1300 ЦК України.

Що стосується заперечень, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, особи, які за віком визнані частково дієздатними або не повністю дієздатними (малолітні, неповнолітні) а також особи, що визначені недієздатними або обмежено дієздатними за рішенням суду вважаються такими, що прийняли спадщину незалежно від сумісного проживання, крім випадків відмови від спадщини їх представників та згоди на відмову від спадщини органів опіки і піклування.

ОСОБА_1 на момент смерті батька була малолітньою дитиною (12 років), а тому, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

При цьому, слід звернути увагу і на те, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена, тому отримання свідоцтва про право на спадщину є правом спадкоємця, яке він може використати у будь-який час. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, адже, прийнявши спадщину в порядку, передбаченому ст.ст. 1268, 1270 України, він забезпечив своє право на отримання свідоцтва в майбутньому.

Суд першої інстанції, встановивши, що між позивачкоюта відповідачем наявний спір щодо обсягу права на спадкування майна після смерті їх батька ОСОБА_4 , дійшов неправильного висновку про те, що внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину можливе лише у разі визнання таких свідоцтв недійсними (стаття 1301 ЦК України), оскільки в даному випадку при вирішенні спору застосуванню підлягає частина 2 статті 1300 ЦК України.

Безпідставними колегія суддів вважає посилання адвоката Москаленко І.М. в інтересах ОСОБА_2 на п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» згідно якого, спадкоємець, який прийняв спадщину в наданий судом додатковий строк, має право звернутися до суду з вимогами про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, якщо спадкоємці, які прийняли спадщину, не дають згоду на внесення нотаріусом за місцем

відкриття спадщини цих змін.

Зазначені роз`яснення стосуються випадків коли особами пропущено строк для прийняття спадщини, і, не стосуються випадків, передбачених ст.ст. 1268, 1270 України, коли особа вважається такою, що прийняла спадщину, в силу закону.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 частково.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як убачається із матеріалів справи, за подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2819,20 грн та 352,40 грн за подання заяви про забезпечення позову.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1261,50 (а.с. 145).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_3 яка є законним представником ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4433,11 грн.

Суд стягує понесені позивачкою судові витрати з законного представника неповнолітнього відповідача, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо наявності у нього самосійного джерела доходу (стипендія, заробіток, тощо), який би передбачав стягнення цих коштів саме з відповідача.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_3 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Одинадцята Київська державна нотаріальна контора, про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину за законом задовольнити частково.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 14 вересня 2010 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зазначивши, що спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна громадянина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_2 - 1/2 частка та його донька - ОСОБА_1 - 1/2 частка.

Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 серпня 2012 року Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зазначивши, що спадкоємцями указаного у цьому свідоцтві майна громадянина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його син - ОСОБА_2 - 1/4 частка та його донька - ОСОБА_1 - 1/4 частка.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 ), яка є законним представником ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 4433,11 (чотирьох тисяч чотириста тридцяти трьох) грн 11 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 червня 2020 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль