Номер провадження: 22-ц/813/4091/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року, Державне виробниче житлово-побутове підприємство «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року позовні вимоги Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житлових кімнатах № НОМЕР_1 сімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» судовий збір у розмірі 1378 гривень у рівних частках, тобто 689 гривень з кожного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а ухвалою цього ж суду від 13.12.2018 року призначено розгляд вищевказаної цивільної справи у приміщенні апеляційного суду Одеської області (а.с. 184, 186).

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 ст. 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні Апеляційного суду Одеської області.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Цюра Т.В. - головуючий суддя, судді - Гірняк Л.А., Сегеда С.М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2019 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яку було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, Державне виробниче житлово-побутове підприємство «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд», посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (а.с. 203-205).

В судове засідання, призначене на 04.06.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Також відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повідомлялись про час і місце судового розгляду справи на 04.06.2020 року о 12год.30 хв. шляхом розміщення на офіційній веб-сторніці суду, у відповідності до ч.11 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції встановлено, що в оперативному управлінні Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» перебуває сімейний гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що гуртожиток АДРЕСА_1 не був переданий до комунальної власності та перебуває на обслуговуванні Державного виробничого житлове-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд», що підтверджується листом представника Одеської міської Ради, який надійшов до суду 29.01. 2018року.

Позивач стверджує, що в даному гуртожитку у кімнатах № НОМЕР_1 житловою площею 21 кв.м. зареєстровані, але не проживають з 2007р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідачі не проживають у гуртожитку понад шість місяців без поважних причини, а посилання відповідачів на факт проживання їх у гуртожитку не підтверджується належними доказами.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені

строки, провадиться в судовому порядку.

Судовим розглядом справи встановлено, що незважаючи на наявність реєстрації, відповідачі по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2007 року у сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кімнатах № 85,86 житловою площею 21 кв.м. - не проживають, житловим приміщенням не користуються.

Факт непроживання відповідачів за місцем своєї реєстрації підтверджується Актом про не проживання, складеними за участю співробітників б/у №1 (а.с. 6) та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допитані в суді першої інстанції (а.с. 149-151).

Крім того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта №17-02-952501, як і ОСОБА_2 , паспорт громадянина Російської Федерації № 17-05-667950.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що на підставі ст.ст.71, 72 ЖК ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід визнати такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у житлових кімнатах № НОМЕР_2 , 86 сімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із не проживанням у гуртожитку понад 6 місяців без поважних на те причин.

Також у відзиві на апеляційну скаргу, Державне виробниче житлове-побутовое підприємство «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд», посилаючись на її необґрунтованість надало до апеляційного суду копію нотаріально завіреної заяви ОСОБА_1 , з якої вбачається, що вона особисто просила зняти її з реєстраційного обліку за місцем проживання: АДРЕСА_2 в зв`язку з фактичним не проживанням, яка завірена в РФ, м. Ковров, Володимирської області, де постійно проживають відповідачі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 206).

Тобто вказаною заявою ОСОБА_1 сама підтвердила факт свого не проживання за зазначеною адресою.

Більш того, як було вже встановлено судом, відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянками Російської Федерації, що підтверджується копіями паспортів №17-02-952501 та № 17-05-667950, з відповідною відміткою про реєстрацію фактичного місця проживання (а.с. 207-208, 209-210).

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовна заява підписана не уповноваженою на то особою, зокрема позов від імені Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» підписав не його директор Шеремет А.В., а начальник будинкоуправління №1 - Зелинський А.Л., що на думку апелянта я неприпустимим.

Однак, апеляційний суд критично відноситься до вказаних доводів апелянта, з огляду на те, що вони спростовуються матеріалами справи, згідно яких вбачається, що позовну заяву від імені Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» підписано саме його директором А.В. Шеремет (а.с. 2-4).

Інші доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції, які колегія суддів вважає обґрунтованими.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то апеляційний суд їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом Державного виробничого житлового-побутового підприємства «Укрбуд» Української Державної будівельної корпорації «Укрбуд» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.06.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда