У Х В А Л А

Справа №377/356/20

Провадження №2/377/198/20

16 червня 2020 року суддя Славутицького міського суду Київської області Малишенко Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог,

УСТАНОВИЛА:

11 червня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , номер індексного запису про право власності 49936114, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 15 та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача у розмірі 1261,20 гривень.

Одночасно з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить застосувати захід забезпечення позову та накласти обтяження у вигляді арешту на вищезазначену квартиру, яка зареєстрована на підставі запису про державну реєстрацію права власності на ОСОБА_2 , заборонити укладати усі види угод, пов`язані з відчуженням вищевказаного нерухомого майна до набрання судовим рішенням по справі законні сили. Допустити ухвалу до негайного виконання. Заяву обґрунтовано тим, що на думку позивача невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи заяву, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується також накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Відповідно до п. 7 вказаної Постанови, питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи).

Враховуючи предмет і підстави позову, який позивач просить забезпечити, і вказаний ним захід забезпечення, суд не вбачає підстав для задоволення такої заяви. Вказаним заходом забезпечення фактично повторюється позовна вимога, тому такий захід забезпечення позову є неможливим, оскільки це б порушило змагальність і диспозитивність судового процесу, і було б фактичним вирішенням частини позовних вимог без розгляду по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в межах обгрунтувань, викладених заявником у заяві, суд робить висновок лише про відсутність підстав для застосування саме того заходу забезпечення позову, про який просить заявник, і не робить висновків про наявність чи відсутність для застосування інших можливих заходів забезпечення того позову, який заявлений у даній цивільній справі.

Суд також враховує, що застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках, - а такої необхідності позивачем не доведено. Крім того, застосування заходу забезпечення має бути співмірним і відповідним заявленим позовним вимогам, - а така співмірність та відповідність так само не встановлена.

Таким чином, вказаний заявником захід забезпечення позову не є заходом забезпечення виконання рішення про задоволення саме того позову, який заявлений у даній справі, і яке може бути виконане (у разі задоволення позову) і без застосування вказаного заходу забезпечення.

Відсутні критерії необхідності, доцільності і співмірності. Тому відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду через Славутицький міський суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. О. Малишенко