Справа № 636/3448/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Чередник В.Є.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження №636/3448/19 (2/953/612/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, третя особа Міністерство оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, -
20.08.2019 до Чугуївського міського суду Харківської області засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Алехіної О.А., до відповідача КЕВ м.Харкова, у якому просить зобов`язати відповідача подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , житловою площею 17,50 м2 для забезпечення сім`ї постійним житлом.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, він є військовослужбовцем, учасником бойових дій АТО та разом з сім`єю: дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , 2012р.н., постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_1 . В зазначену однокімнатну квартиру, житловою площею 17,5 м.2, він разом з сім`єю вселився на підставі службового ордера № 015415 від 24.01.2014 року, виданого виконавчим комітетом Чугуївської міської ради згідно рішення № 496 від 13.12.2013 року, у зв`язку з проходженням військової служби. На цей час позивач перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_1 . На квартирному обліку для отримання постійного житла перебуває з 23.10.2006 року, має календарну вислугу 25 років, власного та постійного житла позивач та члени його сім`ї не мають. Зважаючи на те, що службовий статус наданої квартири значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством прав та наявності права на отримання постійного житла шляхом зняття статусу «службове» з вказаної квартири, позивач звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, однак отримав відмову, обґрунтовану тим, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком, оскільки займане приміщення не відповідає встановленій нормі забезпечення в даному населеному пункті, підстави для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службових відсутні. Тобто, на даний час КЕВ м. Харкова не визнає його права на виключення займаного ним житла з числа службових. Позивач вважає, що дана відмова КЕВ м. Харкова не узгоджується з чинним законодавством, а саме п.п.3,11,22 «Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженого постановою КМУ від 03.08.2006 року №1081, п. 10 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» та п. 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP», затвердженого постановою Ради Міністрів від 04.02.1988 року № 37.
На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 22.08.2019 справу передано за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2019 справу передано для розгляду судді Ніколаєнко І.В.
Ухвалою суду від 26.09.2019 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
24.10.2019 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив представника відповідача, в якому зазначено, що 24.01.2014 Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради ОСОБА_1 з родиною на 2 особи було видано службовий ордер № 015415 на житлове приміщення житловою площею 17,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . КЕВ м. Харків проти твердження позивача про те, що останній має календарну вислугу 25 років, перебуває на квартирному обліку та відповідно має право на забезпечення житлом для постійного проживання за рахунок Міністерства оборони України, в тому числі шляхом виключення житла з числа службового, заперечує, виходячи з того, що наявність вислуги на військовій службі не надає позивачу права вимагати конкретне службове житло для постійного проживання без додержання встановленого законом порядку розгляду таких питань. У відповідності до «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», однією з обов`язкових підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службової та забезпечення ним для постійного проживання - є настання черги військовослужбовця для отримання житла. Відповідно до довідки від 15.10.2019 №6439, позивач перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 23.10.2006 за №264, а отже черга ОСОБА_1 на виключення житла з числа службового ще не настала. Також, відповідач не погоджується з тим, що питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, оскільки у вищезазначеній Інструкції встановлено, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Крім того, п. 6 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP», визначено, що жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців не є підставою для виключення цих приміщень, з числа службових. Крім того, відповідач зазначає, що діючим законодавством не визначено правових норм, які зобов`язують підприємства, організації, яким належить службовий фонд, змінювати статус квартири у разі наявності у працівника відповідного трудового стажу. Таким чином, відповідач вважає, що правові підстави для задоволення вимог про виключення спірної квартири з числа службових та зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з відповідним клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради відсутні (а.с.44-46).
25.11.2019 представник позивача подала до суду відповідь на відзив, де зазначила про те, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними, хибними та підлягають відхиленню (а.с.54-56).
28.12.2019 до суду надійшли заперечення відповідача, представник не погоджується із позицією представника позивача, викладеною у відповіді на відзив, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (а.с.65-69).
Ухвалою суду від 20.01.2020 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Крім того, залучено до участі у справі у якості третьої особи Міністерство оборони України.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 з посади судді Київського районного суду м. Харкова у відставку, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, за наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи, зазначена справа 17.04.2020 передана в провадження судді Чередник В.Є.
03.06.2020 представником відповідача подано додаткові пояснення до відзиву (а.с.84).
03.06.2020 представник третьої особи Міністерства оборони України, подала до суду пояснення, згідно з якими просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне.
Представник вказує, що порядок перебування на квартирному обліку військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби, а також порядок забезпечення їх житлом для постійного проживання регламентовано наступними нормативними актами: Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», ЖК УРСР, постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03.08.2016, «Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка затверджена наказом Міністерства Оборони України №380 від 31.07.2018. Аналізуючи зазначені нормативні акти, можна дійти висновку про те, що обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на отримання житла.
Враховуючи норми ст..46 ЖК УРСР позивач не відноситься до категорії осіб, які отримують житло поза чергою, тому надання йому житла для постійного проживання будь-яким із способів, передбачених законом та підзаконними актами можливе лише за умови настання черги.
Згода на виключення житла з числа службового це право, а не обов`язок виключно Міністерства Оборони України, при умові, якщо відпала потреба в такому житлі, а інших підстав для виключення житла з числа службового чинне законодавство не передбачає, то позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
Міноборони повністю підтримує заперечення КЕВ м.Харків, викладені у відзиві на позовну заяву (а.с.86-89).
У судове засідання представник позивача не з`явилась, 18.06.2020 на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, до суду 18.06.2020 представник КЕВ м.Харків подав заяву про розгляд справи без участі представників КЕВ м.Харків, щодо позовних вимог заперечує в повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась,до суду подано клопотання про проведення судового засідання без участі представника Міністерства оборони України, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити у повному обсязі.
Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Враховуючи подані сторонами заяви, в силу положень ч. ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності сторін.
Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України, у військовій частині НОМЕР_1 , має військову вислугу 25 років, що підтверджується витягом з послужного списку (а.с.9).
Відповідно до посвідчення № НОМЕР_2 ветерану війни-учасника бойових дій Позивач брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області та має статус учасника АТО (а.с10).
24.01.2014 Виконавчий комітет Чугуївської міської ради Харківської області видав ОСОБА_1 ордер на житлове приміщення № НОМЕР_3 , яким позивачу разом з його родиною надано право на заняття приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення № 496 від 13.12.2013 року (а.с.11). Вказана квартира має статус «службової».
Позивач разом з дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , 2012 р.н., зареєстровані за вказаною адресою, що підтверджується відміткою у паспорті позивача (а.с.19), довідкою відділу реєстрації місця проживання особи Чугуївської міської ради №0310-32/3727 від 01.07.2019 (а.с.12)
Позивач звернувся до КЕВ м. Харкова із заявою щодо виключення житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , з числа службових, однак отримав відмову, обґрунтовану тим, що виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком. Обов`язковою умовою для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службового є відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленого для даного населеного пункту 8,3 м2/особу. Оскільки займане позивачем приміщення менше встановленої норми забезпечення в даному населеному пункті 5,8 м2/особу, позивач має вислугу проходження військової служби менше 25 років, підстави для розгляду питання виключення житлового приміщення з числа службових відсутні (а.с.16).
Згідно довідки № 2434 від 09.06.2020, виданої КЕВ м. Харкова, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, у загальній черзі з 23.10.2006 за №248 та першочерговій (УБД) з 29.01.2016 року за № 110 (а.с.104).
Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.
Відповідач є державною організацію Міністерства оборони України, відноситься до квартирно-експлуатаційних органів Збройних Сил України, що здійснюють квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин. Відповідно до п. 1.3. Положення про організацію квартирно експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого Наказом МО України № 448 від 13.09.2013 одним з основним завдань такого органу є участь в організації забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.
Відповідно до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.
За змістом ст.118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон № 2011-VII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Згідно зі ст. 12 Закону України № 2011-VII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону № 2011-VII).
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року (надалі Порядок).
Даним Порядком на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.
Пунктом 3 Порядку визначений один з чотирьох способів забезпечення військовослужбовця постійним житлом - надання йому житла виключеного з числа службового.
Пунктом 11 Порядку встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: «Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу».
Тобто, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 (надалі Інструкція), регламентовано процедуру виключення житла з числа службового.
Згідно п. 10 розділу VII Інструкції, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку.
Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях житлової комісії військової частини слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих».
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позивачем дотримано всі умови, які визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі, має календарну вислугу 25 років, перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні, в/ч НОМЕР_1 з 23.10.2006, але постійного житла до цього часу не отримав.
Щодо обставин викладених відповідачем у відзиві суд вважає, що вони не заслуговують уваги, оскільки питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не КЕВ м. Харкова.
Відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини.
Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Харкова порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ м. Харкова у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.
Відповідна правова позиція викладена у Постанові від 04 березня 2020 року у справі № 636/1514/19, де Верховний Суд зазначив, що «немотивована бездіяльність квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова обмежує права позивача на забезпечення житлом, гарантовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а посилання відповідача на необхідність дотримання черговості при вирішенні питання щодо виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки позивач вже забезпечений службовим житлом у порядку черговості».
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи відповідача про те, що службове житло не відповідає вимогам ст. 50 ЖК УРСР, тому у відповідача відсутні законні підстави для надання згоди на виключення квартири із числа службової, не приймаються судом до уваги, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 1 частини 4 Інструкції службові жилі приміщення надаються в межах не менше визначеного в установленому порядку рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в цьому населеному пункті, але не більше 13,65 квадратного метра жилої площі на одну особу. Наведене свідчить, що питання про надання жилого приміщення у межах норми житлової площі вирішується органом, уповноваженим надавати житло особі, безпосередньо при його наданні.
Тобто вимоги закону щодо дотримання норм розміру житлової площі не були дотримані відповідачем ще при виділенні позивачу спірної квартири житловою площею 17.5 кв.м., як службової, на сім`ю із трьох осіб: позивача, його дружину та доньку. Тому зазначена обставина є формальною, та не може бути визначальною при вирішенні питання щодо виключення квартири з числа службової.
Позивач та його родина не мають іншого житла та відповідно до ст.125 ЖК України не можуть бути виселені із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення, з чим погоджується відповідач у відзиві.
Потреба у використанні спірної квартири як службової відпала, оскільки квартира не є вільною, в ній зареєстрована сім`я позивача, що складається на разі з 3-х осіб, а тому така квартира не може бути віднесена до службових, і на неї не може бути виданий ордер на вселення іншим особам, оскільки ордер надано на вказану квартиру саме Позивачу в порядку черговості в 2014 році. Вказаний ордер в судовому порядку недійсним не визнавався.
Відмовляючи позивачу у погодженні клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової, відповідач унеможливлює реалізацію позивачем права на житло, позбавляє його адекватних процесуальних гарантій.
Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло.
Термін «житло» в тлумачення Європейського суду з прав людини означає переважно місце, де особа мешкає на постійній основі, проте, цей термін може поширюватись і на місце, де особа має твердий намір мешкати.
Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права позивача на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
Відповідач не довів, що відмова у погодженні клопотання щодо виключення спірної квартири з числа службової відповідає законним цілям, передбаченим п. 2 ст. 8 Конвенції, є справедливим рішенням, необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб та пропорційним інтересам позивача. Таким чином, вбачається втручання відповідача у право на повагу до житла позивача, яке, з огляду на викладені обставини, не можна назвати необхідним.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.
Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Таким чином суд, приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.2, 4, 12, 13, 76, 77,81, 141, 223, 259, 263 265, 268, 272, 273 ЦПК України, ст..19, 47, 129 Конституції України, ст..11, 328 ЦК України, ст..50, 118, 125 ЖК УРСР, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

При цьому, відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо, зокрема, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2020.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Харкова, місцезнаходження: 61024 м.Харків вул..Пушкінська б.61, .
Третя особа: Міністерство оборони України, місцезнаходження: 031683 м.Київ, Повітрофлотський проспект, 6, .
Повне судове рішення складено 18.06.2020.

Суддя Чередник В.Є.