Справа № 216/752/20
Провадження 2/216/2316/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 червня 2020 року Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сидорака В.В.,

за участю секретаря судового засідання Балі А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Кривого Рогу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позиції позивача.

10 лютого 2020 року до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява з додатками акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») у якій зазначено, що 30.09.2013 року між ПАТ КБ «ПРИВТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про отримання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви б/н від 30.09.2013 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 9000,00 грн., у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлена із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (витяг із Умов та правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено відповідача, копія наказу банку щодо затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг на момент підписання заяви додається до позовної заяви).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5, п. 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, фактично уклали договір приєднання.

Заява відповідача підтверджує факт повного інформування про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 08.12.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 76747,02 грн., з яких:

55894,31 грн. - заборгованість за тілом кредита;

в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита;

55894,31 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

3987,53 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

12734,37 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

0,00 грн. - нарахована пеня;

0,00 грн. - нараховано комісії;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

3630,81 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 76747,02 грн. за кредитним договором б/н від 30.09.2013 року, та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Разом із поданою позовною заявою позивачем подано заяву про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

18.03.2020 року - ухвала Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін в суд не надходило.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції від 11.08.2013 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом частини 1 статті 626, частини 1 статті 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою та другою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом частини 1 статті 634 цього Кодексу , договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Пунктом 1.4 розділу 1 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України N 223 від 30.04.2010 року (далі - Положення)(в редакції від 04.01.2011 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) надано визначення понять, у тому числі:

емітент спеціальних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних платіжних засобів;

емісія спеціальних платіжних засобів (далі - емісія) - проведення операцій з випуску спеціальних платіжних засобів певної платіжної системи;

платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для здійснення платіжних операцій з рахунку платника або банку, а також інших операцій, установлених договором.

За змістом пунктів 2.3., 2.4., 3.3. даного Положення, спеціальний платіжний засіб є власністю емітента і може передаватись у власність або надаватися в користування клієнту відповідно до умов договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб (далі - договір).

Умови договору мають бути викладені державною мовою. Укладення договору іншою мовою здійснюється за домовленістю емітента та клієнта відповідно до законодавства України.

Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис.

Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Емітент визначає у внутрішньобанківських правилах та в договорах порядок кредитування користувачів у межах обраної кредитної схеми.

Кредитування користувачів для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів проводиться шляхом зарахування коштів на їх банківські рахунки. Емітент, якщо це передбачено кредитним договором, має право здійснювати кредитування споживачів у гривнях для здійснення платіжних операцій з використанням спеціальних платіжних засобів без зарахування коштів на їх банківські рахунки, відображаючи такі операції за рахунками банку для обліку кредитів.

Кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін і в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під спеціальні платіжні засоби, установлюється договором.

При цьому, з дослідженої судом копії «Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку», долученої позивачем до позовної заяви і на яку банк посилається як на кредитний договір разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» в цілому, не можливо встановити яку саме платіжну картку було оформлено. Крім того, в розділі анкети-заяви з анкетним даними в полях « Фамилия », «Имя», « Отчество » значиться відповідно «ОСОБА_1» « ОСОБА_1 » « ОСОБА_1 » (а.с. 12), в той час, як відповідно до копії паспорту серії НОМЕР_1 , долученої позивачем до позовної заяви, ім`я відповідача на російській мові вказано « ОСОБА_1 » (а.с. 31). Більше того, у графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна»/Gold заявником взагалі не зазначено жодної суми (а.с. 8).

Таким чином, письмового договору між банком та ОСОБА_1 про надання останній кредиту у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також факту отримання відповідачем такої платіжної картки (відкриття карткового рахунку), матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. ч. 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року, фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч.ч. 1, 3 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Необґрунтованими є також вимоги банку про нарахування та стягнення пені та штрафів, з огляду на таке.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору, а саме:

Позивач у позові посилається, що пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, банк використав своє право щодо зміни умов договору, а саме:

- впроваджені зміни відсоткової ставки із 01.09.2014 р. до розміру 34,8% річних, із 01.04.2015 р. до розміру 43,2% річних. Зміна розміру відсотків повністю узгоджується із діючим законодавством оскільки при такій зміні розмір існуючих зобов`язань не збільшується оскільки підвищена відсоткова ставка застосовується лише до тих майбутніх операцій по використанню кредитного ліміту, що здійснені після зміни розміру відсоткової ставки, що передбачено п.2.1.1.2.10., а саме - за користування кредитом (за виключенням пільгового періоду) клієнт сплачує банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту;

- із 01.09.2015 р. впроваджені міни Умов та правил надання банківських послуг, в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.3.1 клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту:

1. договірним списанням - клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту, в розмірі процентів, які підлягають сплаті за цим договором, 1 числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта за цим договором (здійснювати договірне списання);

2. внесення клієнтом коштів у готівковій або безготівковій формі в розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.

- із 01.04.2019 р. впроваджені зміни Умов та правил надання банківських послуг в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

86,4% - для картки «Універсальна»;

84,0% - для картки «Універсальна голд» (а.с. 3 зворот).

У анкеті-заяві позичальника від 04.11.2013 року процентна ставка не зазначена.

При цьому, дослідивши «Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30-09-2013 укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 31.08.2019» за період з 05.09.2017-31.08.2019 (а.с.а.с. 7-10) та «Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 30-09-2013 укладеного між ПриватБанком та клієнтом - ОСОБА_1 станом на 31.08.2019» за період з 01.09.2019-08.12.2019 (а.с. 11), на які посилається позивач обґрунтовуючи розмір виниклої у відповідача заборгованості, суд, встановивши невідповідності, а саме: процентна ставка зазначена - 3,5, вважає, що такі докази не є належними та достатніми.

При цьому з наданих суду Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку неможливо встановити період їх походження.

Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на момент підписання анкети-заяви позивач суду не надав, як і не надав доказів ознайомлення саме ОСОБА_1 з відповідними подальшими змінами, внесеними до таких Умов та правил.

З п.2.1.1.2.3. Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 27) вбачається, що позивач, в тому числі, керується Законом України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року, тобто значно пізніше дня складання анкети-заяви - 30.09.2013 року, що свідчить про внесення змін до вказаних Умов та правил після вказаної дати.

Отже, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов зрозуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема й щодо розміру кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і Верховний Суд у постанові від 19 лютого 2020 року (№ 61-3587св19).

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані саме ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг у ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, та достовірно не підтверджують вказаних у позові обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомого належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини в основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За вказаних обставин суд вважає, що за відсутності належних, допустимих і достовірних доказів отримання ОСОБА_1 кредиту у розмірі 9000 грн., а також те, що Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору № б/н від 30.09.2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, суд вважає, що даний договір № б/н від 30.09.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаний ОСОБА_1 , не відповідає умовам, які ставляться до кредитного договору, оскільки не містить суми кредиту і строку повернення кредиту (користування ним), а сама анкета-заява фактично укладена з іншою особою, а не відповідачем по справі.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості згідно з договором б/н від 30.09.2013 року у розмірі 76747,02 гривень, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними і достатніми доказами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивачем сплачено при зверненні до суду судовий збір в сумі 2102,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням від 30.01.2020 року (а.с. 1).

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України судовий збір слід залишити за позивачем.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи вищенаведене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 5-8, 10, 11, 12, 13, 81, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 527, 530, 610, 626, 628, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року, Положенням про порядок емісії спеціальних платіжних засобів здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України N 223 від 30.04.2010 року, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про стягнення заборгованості у розмірі 76747 грн. 02 коп. (сімдесят шість тисяч сімсот сорок сім гривень дві копійки) за кредитним договором б/н від 30.09.2013 року - відмовити.

Судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок залишити за акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В. В.Сидорак