П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Київ

Справа № 22-7965 Головуючий у1-й інстанції - Цокол Л. І.

Унікальний № 757/25510/17-ц Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретарів Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів,-

у с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, в якому просила розірвати договір банківського вкладу від 13 серпня 2012 року, укладений між нею та банком; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти за договором у розмірі 49 000 доларів США; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь проценти за користування банківським вкладом у розмірі 19 116,71 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» 3 % річних у розмірі 5581,97 дол. США за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року.(т. 1 а.с. 2-8).

Позов було обґрунтовано тим, що 3 серпня 2012 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN НОМЕР_1 , відповідно до умов якого позивач передала, а банк прийняв грошову суму в розмірі 49 000 доларів США з виплатою 10 % річних. Зазначала, що 20 квітня 2017 року та 27 квітня 2017 року на адресу головного офісу АТ КБ «ПриватБанк» направила заяви про розірвання договору банківського вкладу, проте відповідачем було відмовлено.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року позовні вимоги задоволено. Розірвано Договір № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від «13» серпня 2012 року, який укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з АТ Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Договором № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від «13» серпня 2012 р. у розмірі 49 000 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за Договором № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.») від «13» серпня 2012 року у розмірі 19 116 доларів США 71 цент, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 16 січня 2018 року включно

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 5 581 доларів США 97 центів за період з 08 квітня 2014 року по 16 січня 2018 року.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір в розмірі 29 217 грн 84 коп.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю (т. 1, а.с.190-196).

Справа вже була предметом апеляційного розгляду та постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк», адвоката Кобзар Ю. Б. задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року змінено в частині стягнення 3 % річних, а саме зменшено суму стягнення 3 % річних, яка стягнута з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 з 5 588 доларів США 97 центів за період з 08 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року до 114 427 грн 51 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верхового Суду від 25 березня 2020 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року в частині стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року залишено без змін.

Поновлено виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року у не скасованій частині.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2020 року вказану справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

Ураховуючи зміст постанови Верхового Суду від 25 березня 2020 року, новий апеляційний розгляд у справі проводиться лише щодо вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних.

03 червня 2020 року до апеляційного суду надійшли пояснення АТ КБ «ПриватБанк» до апеляційної скарги, в яких представник АТ КБ «ПриватБанк», адвокат Нежигай І. О., ураховуючи обов`язковість вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, частково визнала вимоги апеляційної скарги щодо позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних та надала суду новий розрахунок процентів за вкладом на суму 15 476, 72 доларів США та новий розрахунок 3% річних за період з 27 квітня 2017 року до 16 січня 2018 року на суму 1063,23 доларів США.

У судовому засіданні адвокат Нежигай І. О. підтримала подані пояснення та не заперечувала проти часткового задоволення апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, адвокат Кобзар Ю. Б., підтримала подану апеляційну скаргу в частині визначення розміру процентів за вкладом у сумі 15 346,02 доларів США та погодилась із визначеним представником позивача розміром 3% річних за період з 27 квітня 2017 року до 16 січня 2018 року у сумі 1063,23 доларів США.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

13 серпня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт, 12 міс.»), відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» оформив депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу 49 000 доларів США; вклад формується на строк 366 днів по 13 серпня 2013 року включно; банк відкриває рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховується вклад; процентна ставка 10% річних; при продовженні строку вкладу, розрахунок процентів за кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів без укладення додаткових угод; період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць. Проценти до березня 2014 року перераховувались на картковий рахунок НОМЕР_3 (т. 1, а.с.16-17).

Зазначений договір вкладу № SAMDN5183 має особисті підписи клієнта та працівника банку Харченка О. В. , а також відтворення відбитка печатки банку технічними печатними засобами, договір містить інформацію з реквізитами банку.

Відповідно до квитанції від 13 серпня 2012 року № 17023743, позивачем внесено грошові кошти у порядку виконання умов договору від 13 серпня 2012 року № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») на поточний особовий рахунок № НОМЕР_2 у розмірі 49 000 доларів США (т. 1 а.с.69).

20 квітня 2017 року та 27 квітня 2017 року ОСОБА_1 направлено до відповідача заяву про розірвання договору № SAMDN5183 (Вклад «Стандарт. 12 міс.») від 13 серпня 2012 року та повернення депозиту (т. 1, а.с.25, 27, 28).

На день звернення з позовом до суду, банк грошові кошти за договором банківського вкладу ОСОБА_1 не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у добровільному порядку відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення коштів позивачу за договором вкладу від 13 серпня 2012 року № SAMDN5183, а тому вимоги про захист порушеного права позивача підлягають задоволенню шляхом примусового стягнення грошових коштів, на підставі ст.ст. 526, 625, 629, 1058, 1060, 1061 ЦК України, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові Верхового Суду від 25 березня 2020 року містяться наступні вказівки щодо правильного вирішення спору в частині позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних.

Суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив розмір стягнутих відсотків за договором банківського вкладу поза межами строку дії договору (після звернення ОСОБА_1 до банку із заявою про розірвання договору банківського вкладу), зокрема не встановив, коли саме відбулося дострокове припинення нарахування відсотків, які суми відсотків за відповідним банківським вкладом та на якій правовій підставі такі відсотки підлягають стягненню з банку на користь вкладника після такого припинення, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Крім того, апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначив, що нарахування 3 % річних в іноземній валюті не передбачено законодавством, що узгоджується із висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2829цс16.

За правилом ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

При перевірці висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги та вказівок Верховного Суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 договору вкладу від 13 серпня 2012 року № SAMDN5183, процентна ставка по вкладу становить 10 процентів річних, період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць, мінімальний строк вкладу - 6 місяців.

Відповідно п. 6 вказаного договору, у разі, якщо після закінчення терміну вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, вказаний в п. 1 цього договору. Термін вкладів продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому обчислення нового терміну вкладу та нового мінімального терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для продовження депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладання додаткових угод до цього договору. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму вкладу. Наступне продовження терміну вкладу здійснюється в такому ж порядку.

Згідно п. 7 цього договору, сторони мають право достроково розірвати цей договір у відповідності до чинного законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дня до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до закінчення мінімального терміну вкладу з дати початку/продовження терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу, і виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу "до вимоги", за фактичний термін користування вкладом. При витребуванні вкладу після закінчення мінімального терміну вкладу до дати початку/продовження терміну вкладу, але до закінчення терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу та виплачуються проценти, нараховані виходячи з діючої процентної ставки за вкладом, помноженої на коефіцієнт 0,5 (т. 1, а.с.16).

У даній справі, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру процентів за користування вкладом, Банк надав суду власний розрахунок розміру процентів, відповідно до якого: за період з 01.03.2014 до 22.04.2017 за відсотковою ставкою 10 % річних 49 000 х 10% : 366 х 1145 = 15 329, 23 доларів США; за період з 23.04.2017 до 03.05.2017 за відсотковою ставкою 1% річних 49 000 х 1% : 366 х 10 = 13,38 доларів США; за період з 04.05.2017 до 16.01.2018 за відсотковою ставкою 0,01% річних 49 000 х 0,01% : 366 х 255 = 3,41 долара США, а всього: 15 346,02 доларів США (т.1, а.с.195).

Відповідно до розрахунку позивача, наданого апеляційному суду на виконання обов`язкових вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, загальний розмір процентів за вкладом складає 15 476,72 доларів США, з яких за період з 01.03.2014 до 26.04.2017 за відсотковою ставкою 10 % річних 49 000 х 10% : 365 х 1152 = 15 465, 21 доларів США; за період з 27.04.2017 до 03.05.2017 за відсотковою ставкою 1% річних 49 000 х 1% : 365 х 6 = 8,06 доларів США; за період з 04.05.2017 до 16.01.2018 за відсотковою ставкою 0,01% річних 49 000 х 0,01% : 365 х 257 = 3,45 доларів США (т.2, а.с.75-78).

При перевірці наданих сторонами розрахунків процентів за вкладом апеляційний суд констатує, що обидві сторони діють за однаковим принципом розрахунку та однаково визначають розмір відсоткової ставки у кожному розрахунковому періоді.

Наявна різниця у розмірі 130,7 доларів США (15476,72 - 15346,02) пов`язана з тим, що відповідач помилково обраховує дату розірвання договору банківського вкладу - 22 квітня 2017 року.

Відповідач зазначає, що договір є розірваним через два банківських дні після отримання заяви вкладника про його розірвання.

У даному випадку заява ОСОБА_1 про розірвання договору отримана Банком 24 квітня 2017 року (т.1, а.с.25-26), отже договір є розірваним через два банківських дні після цієї дати, тобто 27 квітня 2017 року.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що наданий позивачем розрахунок відповідає обставинам справи та може бути покладений судом в основу рішення про стягнення процентів за вкладом.

Оскільки під час апеляційного розгляду сторони дійшли обопільної згоди щодо розміру 3% річних за період з 27.04.2017 до 16.01.2018 у сумі 1063,23 доларів США (49000 х 3% : 365 х 264), апеляційний суд, ураховуючи правильність наданого розрахунку, вважає за можливе покласти його в основу рішення у цій частині.

Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

За правилом ч.2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на встановлені апеляційним судом: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про наявність правових підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 липня 2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу та 3 % річних змінити.

Зменшити суму процентів за користування банківським вкладом, які підлягають стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , з 19 116,71 доларів США до 15 476 (п`ятнадцяти тисяч чотирьохсот сімдесяти шести) доларів США 72 центів.

Зменшити 3% річних, які підлягають стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , з 5 581,97 доларів США до 1 063 (однієї тисячі шістдесяти трьох) доларів США 23 центів за період з 27 квітня 2017 року до 16 січня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 червня 2020 року.

Головуючий А.А. Пікуль

Судді Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома