Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 362/5785/15-ц

провадження № 61-10851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лівінського С. В., Олійника В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ»

(далі - Закон України № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Позовна заява мотивована тим, що з 21 травня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 28 жовтня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано.

У період шлюбу за спільні кошти подружжя були придбані: житловий будинок АДРЕСА_1 ; незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв. м з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_2 ; земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,0500 га відповідно, розташовані на АДРЕСА_2 ; автомобіль марки Mazda-3, 2008 року випуску; автомобіль марки Nissan QASHQAI, 2008 року випуску.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_1 просив суд здійснити поділ спільного майна; виділити у власність ОСОБА_1 житловий будинок

АДРЕСА_1 ; незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв. м з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_2 ; земельні ділянки площею

0,1500 га та 0,0500 га відповідно, розташовані на АДРЕСА_2 ; виділити у власність ОСОБА_2 - автомобіль марки Mazda-3, 2008 року випуску; автомобіль марки Nissan QASHQAI, 2008 року випуску.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 28 жовтня 2015 року (у складі судді Лебідь-Гавенко Г. М.) позов ОСОБА_1 задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_1 у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя:

- земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована на АДРЕСА_2 ;

- земельну ділянку площею 0,0500 га, яка розташована на АДРЕСА_2 ;

- житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею

320,3 кв. м, з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_2 .

Виділено у власність ОСОБА_2 у порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя:

- автомобіль марки Mazda-3, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки Nissan QASHQAI, 2008 року випуску, номер кузову НОМЕР_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, оскільки відповідач позов визнала, про що заявила в судовому засіданні, визнання нею позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є всі правові підстави для здійснення поділу спільного сумісного майна подружжя відповідно до запропонованого позивачем варіантом.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у жовтні

2016 року ОСОБА_5 (особа, яка не брала участі у справі) оскаржив його в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня

2015 року у частині розподілу земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у жовтні

2017 року ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 (особа, яка не брала участі у справі) оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Оскаржуваною постановою Апеляційного суду Київської області

від 19 грудня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення судового рішення апеляційного суду) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції під час поділу майна між сторонами не звернув уваги на наявність арешту спірного майна, існування боргових зобов`язань відповідача (подружжя) перед третіми особами, і своїм рішенням фактично перевів все майно боржника

ОСОБА_2 (яке перебувало під арештом) на ім`я її колишнього чоловіка, таким чином порушив права інших осіб, зокрема, ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 (особи, яка не брала участі у справі), щодо своєчасного виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на спірне майно накладено заборону відчуження на підставі договору іпотеки від 30 липня 2017 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 27 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 грудня 2014 року, позов ОСОБА_1 до

ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , Васильківського міжрайонного бюро технічної інвентаризації Київської області (далі - Васильківський МБТІ Київської області), Васильківського районного відділу земельних ресурсів, третя особа - Глевахівська селищна рада Васильківського району Київської області як орган опіки та піклування, про визнання договору іпотеки недійсним та застосування наслідків недійсності, задоволено частково. Визнано недійним договір іпотеки, укладений 30 липня 2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Васильківського нотаріального округу Київської області Бобковим О. В., зареєстрований в реєстрі за № 1824 (справа № 362/286/14-ц).

Таким чином, підстава існування в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна є скасованою, а тому посилання апеляційного суду на дану обставину є помилковим.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу, відсотків, штрафних санкцій за договором позики, ОСОБА_10 (чоловік ОСОБА_11 ) визначив ОСОБА_2 як єдиного боржника за договором позики.

Разом з тим, оскільки договір позики укладався ОСОБА_2 в інтересах сім`ї і отримані за цим договором кошти використані для задоволення потреб сім`ї, обов`язок виконання умов договору позики щодо повернення коштів кредитору виникає солідарно в обох з подружжя.

Доводи інших учасників справи

У травні 2018 року ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 (особа, яка не брала участі у справі), подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, всі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для її скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу

серії НОМЕР_3 від 22 квітня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Nissan QASHQAI, 2008 року випуску.

Згідно з технічним паспортом житловий будинок АДРЕСА_2 ,

23 березня 2009 року заінвентаризовано на ім`я ОСОБА_2 Вартість житлового будинку загальною площею 320,3 кв. м становить 1 145 728 грн.

05 жовтня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 114 600 грн, що розташований на АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано за останньою.

Також, відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки від 27 жовтня 2005 року право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га та 0,0500 га відповідно, які розташовані на АДРЕСА_2 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу

серії НОМЕР_4 від 21 березня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль марки Mazda-3, 2008 року випуску.

Відповідно до висновку від 08 жовтня 2015 року про незалежну оцінку ринкової вартості колісних транспортних засобів, що належать

ОСОБА_2 , ринкова вартість автомобіля марки Nissan QASHQAI,

2008 року випуску, складає 292 300 грн, ринкова вартість автомобіля марки Mazda-3, 2008 року випуску - 230 000 грн.

Згідно із заявою, посвідченою 28 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі

за № 1853, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 у рахунок компенсації за розподіл сумісного майна подружжя 685 897,74 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у жовтні

2016 року ОСОБА_5 (особа, яка не брала участі у справі) оскаржив його в апеляційному порядку.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня

2015 року у частині розподілу земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на АДРЕСА_2 , скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, у жовтні

2017 року ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 (особа, яка не брала участі у справі) оскаржила його в апеляційному порядку.

Оскаржуваною постановою Апеляційного суду Київської області

від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 , задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України (тут і далі - у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам постанова апеляційного суду не відповідає.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Статтею 129 Конституції Українивизначено, що основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

Частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7 , та скасовуючи рішення суду першої інстанції повністю, апеляційний суд при цьому не врахував рішення Апеляційного суду Київської області

від 08 червня 2017 року у цій справі, яке набрало законної сили та не скасовано. При цьому, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що вказаним рішенням від 08 червня 2017 року апеляційний суд скасував рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області

від 28 жовтня 2015 року у частині розподілу земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована на АДРЕСА_2 , та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовив. У решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував, що у справі існує одночасно два судових рішення суду апеляційної інстанції, які набрали законної сили, з протилежними висновками у справі.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною восьмою статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Отже, суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , дійшовши висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в повному обсязі, не застосував порядку, визначеного частиною восьмою статті 374 ЦПК України, та допустив ухвалення судового рішення, яке суперечить іншому рішенню суду апеляційної інстанції, що набрало законної сили, у цій справі.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 рокупо справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

За таких обставин, постанову апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. М. Сімоненко

І. М. Фаловська