Ухвала

15 червня 2020 року

м. Київ

справа № 381/3914/19

провадження № 61-8643ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісоіва Юлія Тенгізівна, про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року відкрито провадження у справі № 381/3914/19.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року залишено без змін.

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення, яким залишити позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Право на касаційне оскарження судових рішень передбачене статтею 389 ЦПК України.

Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ОСОБА_1 є ухвала Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року про відкриття провадження, яка була переглянута в апеляційному порядку з підстав порушення підсудності.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також інші особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

З аналізу статей 353 та 389 ЦПК України вбачається, що процесуальним законодавством не передбачено можливість касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності після її перегляду в апеляційному порядку.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine, № 29458/04, № 29465/04, § 24) вказав, що фраза «установленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, враховуючи норми ЦПК України та компетенційну складову у понятті «судом, установленим законом», Верховний Суд встановив, що повноваження розглядати питання, які виходять за межі компетенції суду касаційної інстанції є помилковим (рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2012 року у справі «ТОВ «Фірма Верітас» проти України» ( Firma Veritas v. Ukraine, № 2217/07, § 28).

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 353, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісоіва Юлія Тенгізівна, про визнання права власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

О. В. Білоконь