Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 136/522/15-ц

провадження № 61-47144св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

треті особи: Липовецька районна державна адміністрація (орган опіки і піклування), Турбівська селищна рада Липовецького району Вінницької області, Липовецький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018року у складі судді Олексієнка О. Ю. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Медвецького С. К., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У березні 2015 року ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Липовецька районна державна адміністрація (орган опіки і піклування) (далі - Липовецька РДА), Турбівська селищна рада Липовецького району Вінницької області (далі - Турбівська селищна рада), про встановлення факту батьківства та визнання права на частку в спадщині.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син ОСОБА_2 , біологічним батьком якого є ОСОБА_6 , із яким вона підтримувала близькі відносини з 2001 року. При реєстрації народження дитини запис про батька проводився за вказівкою матері, оскільки ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. Оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, факт батьківства може бути встановлений лише за рішенням суду. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті він не робив. Із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого - ОСОБА_3 , його мати - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , як законний представник малолітнього сина ОСОБА_2 . Оскільки всі особи, які прийняли спадщину є спадкоємцями першої черги і їхні частки відповідно до закону є рівними, ОСОБА_2 має право на 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 просила встановити факт, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_2 право на 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Турбівська селищна рада, Липовецький РВ ДРАЦС ГТУЮ Вінницької області, ОСОБА_5 , про встановлення неправильності актового запису та внесення змін.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що оскільки шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 припинено 27 січня 2004 року, а ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до спливу десяти місяців після припинення їхнього шлюбу, то запис про батька ОСОБА_2 в актовому записі про народження від 01 квітня 2004 року № 23 вчинено з порушенням приписів частини другої статті 122 СК України.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила встановити неправильність запису, а саме пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2004 року № 23, складеному Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на ОСОБА_2 та внести виправлення і зміни до пунктів 11-17 актового запису про народження щодо відомостей про батька дитини відповідно до вимог частини другої статті 122 СК України.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року, позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер у м. Вінниця ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вінниця. Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено неправильність запису пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2004 року № 23, складеного Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на громадянина ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, спільне виховання та утримання дитини - ОСОБА_2 , якого ОСОБА_6 за життя визнавав своїм сином, підтверджуються зібраними у справі доказами, які у їх сукупності свідчать про походження ОСОБА_2 від ОСОБА_6 . Крім того, висновком експерта № 119/06-і (справа № 2-14/07, а. с. 152-155), молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_8 , народженого ОСОБА_1 , із імовірністю 99,97 %, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведене». Оскільки суд встановив факт батьківства ОСОБА_6 , його малолітній син ОСОБА_8 вважається таким, що прийняв спадщину, що узгоджується з положенням частини четвертої статті 1268, частини четвертої статті 1269 ЦК України. Частка ОСОБА_2 в спадковому майні становить 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що запис про батька ОСОБА_2 , який народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, у розумінні 44 Кодексу про шлюб і сім`ю України, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , здійснено з порушенням приписів частини другої статті 122 СК України, тому запис у пунктах 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2014 року № 23, складений Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради, є неправильним. Разом з тим з урахуванням того, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_6 , що виключає можливість внесення змін до вказаного актового запису відповідно до вимог частини другої статті 122 СК України, суди дійшли висновку про відмову у задоволенні частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 щодо внесення змін та виправлень до актового запису.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 15 січня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 09 березня 2016 року скасовано. Справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції виходив із того, що суди не визначились із характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка їх регулює та підлягає застосуванню, частково задовольняючи позов не встановили, у чому саме полягає порушення прав ОСОБА_3 та чи підлягають вони судовому захисту, обраним нею способом.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт, що батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер у м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано за ОСОБА_2 право на 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено неправильність запису пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2004 року № 23, складеного Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на громадянина ОСОБА_2 . У задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства, спільне виховання та утримання дитини - ОСОБА_2 , якого ОСОБА_6 за життя визнавав своїм сином, підтверджуються зібраними у справі доказами, які у їх сукупності свідчать про походження ОСОБА_2 від ОСОБА_6 . Крім того, висновком експерта № 119/06-і (справа № 2-14/07), молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що громадянин ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_8 , народженого ОСОБА_1 , із імовірністю 99,97 %, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведене». Оскільки суд встановив факт батьківства ОСОБА_6 , його малолітній син ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину. Частка ОСОБА_2 в спадковому майні становить 1/3 частини від усієї спадщини за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 .

Вирішуючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що запис про батька ОСОБА_2 , який народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, у розумінні статті 44 КпШС України, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , здійснено з порушенням приписів частини другої статті 122 СК України, тому запис у пунктах 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2014 року № 23, складений Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради, є неправильним. Із урахуванням того, що батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_6 , що виключає можливість внесення змін до вказаного актового запису, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 щодо внесення змін та виправлень до актового запису.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 скасовано та ухвалено нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову. В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки встановлено факт батьківства ОСОБА_6 , то в силу положень частини четвертої статті 1268 ЦК України його син ОСОБА_8 вважається таким, що прийняв спадщину, а тому з урахуванням статей 1261, 1267 ЦК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання за ОСОБА_9 права на 1/3 частини спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька. При вирішенні первісного позову, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Вирішуючи справу в частині зустрічного позову, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка їх регулює та підлягає застосуванню, не встановив, у чому саме полягає порушення прав ОСОБА_3 та чи підлягають вони судовому захисту, обраним нею способом, оскільки виходячи зі змісту статті 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» із заявами до суду можуть звертатися особи щодо якої складено запис, один з батьків, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, спадкоємець померлого, представник органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви та у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану. Оскільки ОСОБА_3 не довела, в чому саме полягає порушення її прав, а також з огляду на те, що вона не входить до кола осіб, які мають право звертатися до суду з вимогами про неправильність актового запису та внесення в нього змін у цій справі, то в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 , та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову; скасувати рішення у частині відмови у задоволенні зустрічного позову про внесення змін до актового запису про народження дитини та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_2 , і в актовому записі народження дитини в якості батьків мають бути записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . У висновку експерта у частині опису обставин, експерт визнав, що до зразка сухої крові прив`язана етикетка з нерозбірливим текстом, а про те, що зразок надійшов в опечатаному вигляді взагалі не вказано. Результати спермограми ОСОБА_6 свідчать про те, що він не міг мати дітей. Суди не з`ясували обставин пропуску строку позовної давності. Спір між сторонами може бути вирішений лише шляхом проведення повторної судово генетичної експертизи.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій у частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - скасуванню з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову з інших правових підстав. Судові рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 підлягають залишенню без змін.

Обставини встановлені судами

23 листопада 1997 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

Цей шлюб рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11 червня 2002 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого в свідоцтві про народження записані ОСОБА_10 та ОСОБА_1 .

Із актового запису про народження від 01 квітня 2004 року № 23 убачається, що відомості про батька ОСОБА_8 внесені Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на підставі заяви матері від 01 квітня 2004 року, яка згідно з листом Липовецького РВ ДРАЦС ГТУЮ Вінницької області, знищена за закінченням строків її зберігання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вінниця ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом.

Після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняла його дружина - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діє від імені свого малолітнього сина ОСОБА_8 , які є спадкоємцями першої черги.

Висновком експерта № 119/06-і, дослідженого у справі № 2-14/07, молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що громадянин ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_8 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , із імовірністю 99,97 %, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведене».

Щодо первісного позову ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 .

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно з частиною першою, другою статті 128 СК Україниза відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Статтею 130 СК Українипередбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статі 135 СК Українипри народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги у частині первісного позову ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема письмовим доказам й показанням свідків, установивши, що відповідно до висновку експерта № 119/06-і, дослідженого у справі № 2-14/07, молекулярно-генетичним аналізом якого встановлено, що громадянин ОСОБА_6 є біологічним батьком дитини - ОСОБА_8 , народженого ОСОБА_1 , із імовірністю 99,97 %, що за даними K.Hummel відповідає формулюванню «батьківство практично доведене», суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 , оскільки мати дитини ОСОБА_1 та померлий ОСОБА_6 разом проживали однією сім`єю й вели спільне господарство, виховували та утримували сина, померлий ОСОБА_6 за життя визнавав ОСОБА_2 своєю дитиною, а отже, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення батьківства.

При цьому Верховним Судом враховано, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) вже викладався висновок по застосуванню статті 130 СК України наступного змісту: «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

А також враховано, що Європейський суд з прав людини зауважував, що якщо в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство, і тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків, то суд правильно враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Сумнівів у правильності висновку № 119/06-і, дослідженого у справі № 2-14/07 не встановлено, ОСОБА_3 не довела, що висновок є недостатньо обґрунтованим чи суперечить іншим матеріалам справи, чи істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи.

З огляду на вказане, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивачем надані переконливі докази, які засвідчують походження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від ОСОБА_6 , які відповідачем не спростовані.

Твердження заявника ОСОБА_3 проте, що суди не з`ясували обставин пропуску строку позовної давності, є безпідставними, оскільки статтею 20 СК України встановлено, що позовна давність не застосовується до вимог про встановлення факту батьківства у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_3 про встановлення неправильності запису пунктів 11-17 щодо відомостей про батька в актовому записі про народження від 01 квітня 2004 року № 23, складеного Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на громадянина ОСОБА_2 , виходив із того, що запис про батька ОСОБА_2 , який народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, у розумінні статті 44 КпШС України, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , здійснено з порушенням приписів частини другої статті 122 СК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в цій частині, виходив із того, що відповідно до статті 22 Закону «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» із заявами про внесення змін до актового запису цивільного стану до суду можуть звертатися особи щодо якої складено запис, один з батьків, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, спадкоємець померлого, представник органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви та у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану.

За змістом частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права.

Проте Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій у частині вирішення зустрічного, з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до статті 44 КпШС шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до частини другої статті 122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя, крім випадку, передбаченого статтею 124 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті визначено, що дружина і чоловік мають право подати до державного органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Системний аналіз наведених положень закон удає підстави для висновку, що відносно дитини, яка народжена до спливу 10 місяців після розірвання шлюбу, діє презумпція батьківства чоловіка, який перебував у шлюбі із матір`ю дитини. Така презумпція скасовується, якщо відповідно до частини третьої статті 122 СК України подано заяви матір`ю дитини, колишнім чоловіком та чоловіком, який визнає себе батьком дитини.

У свою чергу, згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Отже, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Причому матір вправі здійснити запис про батька на власний розсуд, вказавши як справжнє його ім`я та по батькові, так і вигадане. Такий запис є нічим іншим як юридичною фікцією.

Слово «фікція» є похідним від латинського « fingere » - вигадувати, прикидатися. Відповідно « fictio » перекладається як «вигадка», «вимисел».

Фікція визначається як неіснуюче положення, що визнається законодавством таким, що існує, і стає в силу цього загальнообов`язковим; засіб юридичної техніки, за допомогою якого конструюється завідомо неіснуюче становище (відношення або стан), що визнається існуючим і маючим імперативність, що виконує роль бракуючого юридичного факту в ситуації нездоланної невідомості, закріплене нормою права; уявна юридична конструкція, яка є продуктом абстрактного мислення, прийнятого правовою доктриною та/або закріпленого у праві у формі норми-фікції, інституту права і використовується з метою заповнення певного сегменту у правовому полі; універсальний техніко-юридичний прийом розробки та реалізації норм права, який полягає у визнанні неіснуючого положення існуючим і навпаки, що має особливе цільове призначення в механізмі правового регулювання суспільних відносин і є одним із засобів подолання стану невизначеності в правовому регулюванні; «засіб нормотворчої техніки, який виражається у нормативному закріпленні можливості визнання юридично значущими неіснуючих чи недоведених фактів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги у частині зустрічного позову ОСОБА_3 .

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11 червня 2002 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , проте в органах реєстрації актів громадянського стану розлучення не зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого в свідоцтві про народження записані ОСОБА_10 та ОСОБА_1 на підставі статті 135 СК України.

Тобто, виходячи зі змісту положень статті 44 КпШС, вважається, що ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_5 , проте відомості про батька дитини - ОСОБА_2 внесені згідно з частиною першою статті 135 СК України, а саме прізвище « ОСОБА_11 », яке є прізвищем матері, а ім`я та по батькові - з її слів.

Отже, актовий запис, а саме пункти 11-17 щодо відомостей про батька, складений Виконавчим комітетом Турбівської селищної ради на ОСОБА_2 з порушенням вимог закону, оскільки були відсутні спільні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про невизнання чоловіка батьком дитини.

Оскільки ОСОБА_2 народився до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, то здійснення актового запису про батька дитини зі слів матері не відповідає вимогам закону та положенням статті 122 СК України, так як походження дитини від батька за умовами, визначеними вказаною статтею, встановлюють презумпцію батьківства.

Висновок апеляційного суду, що ОСОБА_3 не має права оскаржувати указаний актовий запис про народження, оскільки вона не входить до кола осіб, які мають право звертатися до суду з вимогами про неправильність актового запису та внесення в нього змін є правильним.

Разом з тим ОСОБА_3 має матеріально-правовий інтерес у цій справі, оскільки існує спір про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , і кількість спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 залежить від факту встановлення батьківства останнього відносно ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 , але не з підстав відсутності права на оскарження актового запису про народження, а з підстав, наведених нижче.

У цій справі за результатами розгляду судами первісного позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер у м. Вінниці ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, порушеннями органами реєстрації актів цивільного стану вимог закону щодо запису відомостей про батька дитини, яка народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу ОСОБА_1 із ОСОБА_5 , не є підставою для внесення виправлення і зміни пунктів 11-17 актового запису про народження щодо відомостей про батька дитини відповідно до вимог частини другої статті 122 СК України, оскільки презумпція батьківства, що визначена положеннями наведеної статті, у цій справі спростована.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову, також не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки воно по своїй суті є суперечливим, так як при відсутності підстав для внесення змін до актового запису, відповідно, відсутні підстави для встановлення його неправильності, оскільки при встановленні неправильності актового запису, логічним наслідком має бути внесенні змін у відповідний запис.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині зустрічного позову ОСОБА_3 підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Узагальнюючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у частині зустрічного позову ОСОБА_3 про встановлення неправильності актового запису та внесення змін, з огляду на порушення норм матеріального права, та ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

Оскільки додаткове судове рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року про розподіл судових витрат, є невід`ємною частиною рішення, Верховний Суд дійшов висновку про його скасування в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 243,60 грн.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року в частині зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: Турбівська селищна рада Липовецького району Вінницької області, Липовецький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Вінницької області, ОСОБА_5 , про встановлення неправильності актового запису та внесення змін, скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 червня 2018року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2018 року залишити без змін.

Додаткове рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 243,60 грн, скасувати.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик