РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

головуючий - суддя Овдієнко В. В.

секретар судового засідання - Запорожець М. Б.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу за Договорами позики в розмірі 13 386 доларів США 02 центи або його еквівалент в національній валюті - гривні, відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату сплати чи стягнення боргу; 3% річних у сумі 73 (сімдесят три) долари США 31 цент або їх еквівалент в національній валюті гривні, відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату сплати чи стягнення боргу; витрати по сплаті судового збору.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 08.02.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. за реєстраційним № 103 (надалі Договір позики -1).

Згідно Договору позики -1 позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 5 000 доларів США. Відповідно до приписів пунктів 1, 4 Договору позики -1 всю суму позики в розмірі 5 000 доларів США позичальник зобов`язувався повернути позикодавцю в строк до 08.02.2020.

Відповідно до п. 5 Договору позики - 1 позика може бути повернута позичальником позикодавцю достроково.

24.04.2019 відповідач перерахував йому на картку "Приватбанку" 26 995 грн 00 коп., що на дату платежу, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (2668,8008 гривень за 100 доларів США, тобто 26,6880 за 1 долар США), склало 1 011 доларів США 50 центів.

Вищезазначений платіж, з урахуванням домовленості з відповідачем, позивач зарахував на погашення боргу за Договором позики - 1, більше платежів від відповідача на погашення боргу за Договором позики -1 не надходило.

Отже, в зазначену дату - 08.02.2020 відповідач так і не повернув позивачу всю суму позики за Договором позики - 1, а лише сплатив незначну її частину.

Станом на 15.05.2020 борг відповідача за Договором позики -1 становить 3 988 доларів США 50 центів, що на 15.05.2020, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (26,6792 гривень за 1 долар США), складає 106 409 грн 99 коп.

22.03.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений ще один договір позики, який було засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. за реєстраційним № 282 (надалі Договір позики - 2).

Згідно Договору позики - 2 позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Відповідно до приписів пунктів 1, 4 Договору позики - 2 всю суму позики в розмірі 10 000 доларів США відповідач зобов`язувався повернути позивачу в строк до 22.03.2020.

Відповідно до п. 5 Договору позики - 2 позика може бути повернута позичальником позикодавцю достроково.

05.03.2020 відповідач перерахував йому на картку "Приватбанку" 12 000 грн 00 коп., що на дату платежу, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (24,8908 гривень за 1 долар США), склало 482 долари США 10 центів.

10.03.2020 відповідач перерахував йому на картку "Приватбанку" 3 000 грн 00 коп., що на дату платежу, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (24,9215 гривень за 1 долар США), склало 120 доларів США 38 центів.

Вищезазначені платежі, з урахуванням домовленості з відповідачем, позивач зарахував на погашення боргу за Договором позики - 2.

Отже, в зазначену дату - 22.03.2020 відповідач так і не повернув позивачу всю суму позики за Договором позики - 2, а лише сплатив незначну її частину.

Станом на 15.05.2020 борг відповідача за Договором позики - 2 становить 9 397 доларів США 52 центи, що на 15.05.2020, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (26,6792 гривень за 1 долар США), складає 250 718 гривень 32 копійки.

На даний час відповідач не відповідає на телефонні дзвінки позивача, уникає будь-якої зустрічі з позивачем та не здійснює жодних дій щодо погашення заборгованості по Договору позики - 1 та Договору позики - 2.

Враховуючи, що суми позики були видані в іноземній валюті - доларах США, то 3% річних слід також вираховувати у доларах США. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Такої позиції також дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.01.2019 по справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Отже, загальна сума 3% річних складає 73 (сімдесят три) долари США 31 цент, що станом на 15.05.2020, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (26,6792 гривень за 1 долар США), складає 1 955 грн 85 коп.

Станом на 15.05.2020 загальна сума заборгованості за Договорами позики складає 13 386 доларів США 02 центи, що на 15.05.2020, відповідно до офіційного курсу Національного банку України (26,6792 гривень за 1 долар США), складає 357 128 грн 30 коп.

Невиконання відповідачем умов договорів стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19.05.2020 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 09.06.2020.

01.06.2020 позивач ОСОБА_1 подав заяву, в якій просив здійснити розгляд справи за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Під час підготовчого засідання відповідач ОСОБА_2 позов визнав у повному обсязі, під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат просив врахувати право позивача на повернення йому з державного бюджету 50 % судового збору у разі визнання ним позову, не заперечував проти стягнення з нього 50 % судового збору.

Вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Так, 08.02.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гречаною Р. Т. за реєстраційним № 103. (а. с. 6-7, 21-22, 42-43). Згідно умов договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 5 000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 08.02.2020.

Крім того, 22.03.2019 між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики у письмовій формі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малаховською І. В. за реєстраційним № 282 (а. с. 8-9, 23-24, 44-45). Згідно умов цього договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 10 000,00 доларів США зі строком повернення не пізніше 22.03.2020.

Відомостями наданого позивачем скріншоту з електронного особистого кабінету Приват 24 ОСОБА_1 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірах: 24.04.2019 - 26 995 грн 00 коп., 05.03.2020 - 12 000 грн 00 коп., 10.03.2020 - 3 000 грн 00 коп. (а. с. 10, 25).

Згідно наданих позивачем розрахунків станом на 15.05.2020: загальна сума заборгованості за Договорами позики № 1 та № 2 складає 13 386, 02 доларів США; за Договором позики № 1 від 08.02.2019 за період з 09.02.2020 до 15.05.2020 три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 3 988, 50 доларів США становить 31,71 доларів США; за Договором позики № 2 від 22.03.2019 за період з 23.03.2020 до 15.05.2020 три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 9 397, 52 доларів США сума процентів становить 41,60 доларів США (загальна сума 3% річних складає 73, 31 долари США).

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Статтею 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями статей 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 686/21962/15-ц від 16.05.2018.

Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку з укладанням договорів позики від 08.02.2019 та від 22.03.2019 та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цими договорами.

За таких обставин, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, а позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та 3% річних підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 76-82, 89, 141, 142, 189, 197, 198, 200, 206, 211, 247, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 386 (тринадцять тисяч триста вісімдесят шість) доларів США 02 центи заборгованості за договорами позики від 08.02.2019 та 22.03.2019, а також 73 (сімдесят три) долари США 31 цент за прострочення грошових зобов`язань.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 005 (дві тисячі п`ять) грн 70 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Зобов`язати управління державної казначейської служби у Зміївському районі Харківської області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 1 795 (одну тисячу сімсот дев`яносто п`ять) грн 50 коп., сплаченого при поданні позову за квитанцією № ПН2658138 від 18.05.2020 в АТ "Банк Січ", та 210 (двісті десять) грн 20 коп., сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову за квитанцією № ПН2658116 від 18.05.2020 в АТ "Банк Січ".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повне рішення складене 12.06.2020.

Головуючий: В. В. Овдієнко