ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5372/20 Справа № 216/5366/18 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони:

позивач Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» ,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року, яке ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач Комунальне підприємство «Кривбасводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення.

В обґрунтування позову зазначило, що 16 січня 2018 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою КП «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу було видано судовий наказ у справі № 216/6143/17 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 10148 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 425 грн. 92 коп., інфляційних втрат в розмірі 2385 грн. 88 коп., та судових витрат в розмірі 800 грн. 00 коп.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2018 року у справі № 216/6143/17 скасовано вищезазначений судовий наказ.

Зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідачі є споживачами послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надає Комунальне підприємство «Кривбасводоканал».

Послуги питного водопостачання та водовідведення надаються відповідачам на підставі відкритого особового електронного рахунку № НОМЕР_1 , в якому відображаються в електронному вигляді виставлені рахунки за послуги.

В квартирі відповідачів відсутній засіб обліку води, тому нарахування за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснювалися на кожну зареєстровану особу за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 р. № 367 і введеними в дію з 01.01.2013 р. та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630.

КП «Кривбасводоканал» виконуючи свої обов`язки, постійно надавало та надає послуги централізованого водопостачання та водовідведення, однак відповідачі нехтують своїми обов`язками в частині оплати за отримані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.04.2014 року до 31.08.2018 року та становить 13740,64 грн. Крім того, відповідачам нараховано 3% річних у розмірі 730,84 грн. та втрати від інфляції у розмірі 3252,80 грн., що разом із сумою боргу становить 17724,28 грн., які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року позов Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал», заборгованість в розмірі 17 724,28 грн. (сімнадцять тисяч сімсот двадцять чотири гривні двадцять вісім копійок), яка складається з суми боргу по оплаті з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 13740,64 (тринадцять тисяч сімсот сорок гривень шістдесят чотири копійки), 3% річних у розмірі 730,84 грн. (сімсот тридцять гривень вісімдесят чотири копійки), а також втрат від інфляції у розмірі 3552,80 грн. (три тисячі п`ятсот п`ятдесят дві гривні вісімдесят копійок).

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 587 грн. 33 коп. (п`ятсот вісімдесят сім гривень тридцять три копійки ) з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції розглянув цивільну справу без повідомлення (виклику) сторін, він не був повідомлений про розгляд справи та не отримував копію ухвали про відкриття провадження, позовної заяви з додатками, оскаржуване рішення суду.

Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази щодо надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, укладання між сторонами договору на надання комунальних послуг, господарської діяльності позивача.

На думку відповідача ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є розрахунком фінансових претензій, а є лише таблицею певних числових значень сформованих без будь-яких відповідних правових обґрунтувань.

Вважає, що, за відсутності укладеного письмового договору, позивач без його відома, дозволу та згоди незаконно збирав, зберігав, використовував та поширював його персональні дані.

Вказує, що у нього та інших відповідачів по справі відсутнє солідарне зобов`язання та, як наслідок, солідарна відповідальність.

У відзиві на апеляцій скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, представник позивача Комунального підприємства «Кривбасводоканал», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 . (а.с. 11,12,13).

За вказаною адресою відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , в якому відображаються в електронному вигляді виставлені рахунки за послуги надані на адресу боржників.

Предметом діяльності позивача є, зокрема, надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

16 січня 2018 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою КП «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу було видано судовий наказ у справі № 216/6143/17 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 10148 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 425 грн. 92 коп.,інфляційних втрат в розмірі 2385 грн. 88 коп., та судових витрат в розмірі 800 грн. 00 коп.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2018 року у справі № 216/6143/17 скасовано вищезазначений судовий наказ (а.с. 5).

В квартирі відповідачів відсутній засіб обліку води, тому нарахування за послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення здійснювалися за науково обґрунтованими нормативами питного водопостачання, водоспоживання та водовідведення населення м. Кривого Рогу, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.12.2012 р. № 367 і введеними в дію з 01.01.2013 р. та відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630.

Відповідачі оплату за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення належним чином не здійснювали, внаслідок чого за період з 01.04.2014 року по 31.08 2018 року утворилася заборгованість в сумі 13740 грн. 64 коп. Крім того відповідачам нараховано 3% річних у розмірі 730,84 грн. та втрати від інфляції у розмірі 3252,80 грн., що разом із сумою боргу становить 17724,28 грн. ( а.с. 4).

Суд, задовольняючи позовні вимоги позивача Комунального підприємства «Кривбасводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, 3% річних, інфляційних втрат, виходив із доведеності факту наявності заборгованості з оплати послуг з постачання холодної води та водовідведення за вказаною адресою. Також суд врахував встановлений чинним законодавством обов`язок споживача (споживачів) оплачувати послуги централізованого постачання холодної води, у строки, встановлені договором або законом, наявні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача суми боргу у визначеному розмірі, а також встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, які підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення,в оскаржуваній частині, не відповідає з огляду на наступне.

Правовідносини з приводу водопостачання та водовідведення регулюються нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року.

Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.

Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 р. № 630 послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Вимоги п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що коли, у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п.п.3 п.2 ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті послуги з постачання теплової енергії підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості відповідача.

В зв`язку з вищевикладеними колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги щодо не укладання договору між сторонами по справі.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на необґрунтоване використання, збір та зберігання персональних даних позивачем згоду на обробку якої відповідачем надано не було, колегія судів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Нарахування заборгованості за централізоване постачання холодної води і водовідведення та звернення до суду, з метою стягнення заборгованості не є порушенням прав відповідача, оскільки нарахування заборгованості відноситься до внутрішньої господарської діяльності підприємства. Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист персональних даних» цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.

Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Матеріали справи не містять доказів втручання позивача в особисте життя відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять заяв відповідачів щодо факту про ненадання послуг позивачем, як це передбачене чинним законодавством, а саме п.6 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на не оплату вартості комунальних послуг(крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Посилання відповідача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що матеріали справи не містять належного розрахунку, спростовуються матеріалами справи, оскільки наданий позивачем розрахунок має реквізити первинного документу та відповідачем не спростовано.

Доводи в апеляційній скарзі відповідача, щодо порушення судом першої інстанції прав відповідача, в зв`язку з розглядом судом першої інстанції справи в спрощеному позовному порядку, без виклику сторін, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що з огляду на предмет та ціну позову, характер спірних правовідносин та одночасного існування умов, визначених ч.6 ст.279 ЦПК України, не має підстав для розгляду справи в загальному позовному провадженні.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи, відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачі надали заяви в яких просили застосувати позовну давність.

Отже, колегія суддів, враховуючи те, що матеріали справи містять конверт з рекомендованим поштовим відправленням, яким було відправлено на адресу ОСОБА_1 ухвалу суду з додатками від 23.11.2018 року, повернувся на адресу суду без вручення адресату із відміткою «закінчення терміну зберігання» (а.с.16), що повністю підтверджує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що він не отримував кореспонденцію по справі та не міг у термін, встановлений в ухвалі суду, надати відзив та отримати інформацію щодо справи, вважає доводи в цій частині прийнятними та застосовує позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування позовної давності, є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Крім того, відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за період з 01.04.2014 року до 31.08.2018 року, яка становить 13740,64 грн. та 3% річних у розмірі 730,84 грн., втрати від інфляції у розмірі 3252,80 грн., що разом із сумою боргу становить 17724,28 грн.

16 січня 2018 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за заявою КП «Кривбасводоканал» про видачу судового наказу було видано судовий наказ у справі № 216/6143/17 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованості за надані послуги централізованого постачання холодної води та водовідведення в розмірі 10148 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 425 грн. 92 коп.,інфляційних втрат в розмірі 2385 грн. 88 коп., та судових витрат в розмірі 800 грн. 00 коп.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.03.2018 року у справі № 216/6143/17 скасовано вищезазначений судовий наказ.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трирічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, враховуючи те, що строк позовної давності перервався у січні 2018 року у зв`язку із зверненням позивача до суду з заявою про видачу судового наказу, тобто з січня 2015 року по вересень 2018 року, що становить 12576,57 грн., 3% річних в розмірі 595 грн. 99 коп.,інфляційних втрат в розмірі 2120 грн. 37 коп.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь КП «Кривбасводоканал» заборгованість в розмірі 12576,57 грн., 3% річних в розмірі 595 грн. 99 коп., інфляційних втрат в розмірі 2120 грн. 37 коп.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, з відповідачів, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 587,33 грн. з кожного за подання позивачем позову.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства «Кривбасводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, втрат від інфляційних процесів та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд. 6А), р/р НОМЕР_5 акціонерний банк «Південний» м. Одеса, МФО 328209, ) заборгованість в розмірі 12576 грн. (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість), 57 коп., 3% річних у розмірі 595 грн. (п`ятсот дев`яносто п`ять гривен), 99 коп. а також втрат від інфляції у розмірі 2120 грн. (дві тисячі сто двадцять) 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь Комунального підприємства «Кривбасводоканал» (50027, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, буд. 6А), р/р НОМЕР_5 акціонерний банк «Південний» м. Одеса, МФО 328209, ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 587 грн. 33 коп. (п`ятсот вісімдесят сім гривень тридцять три копійки ) з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: