Єдиний унікальний номер 341/2044/19
Номер провадження 2/341/378/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 червня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Юсип І.М.

секретаря -Король І.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

29.11.2019 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 і, просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , 1982р.н., особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком по АДРЕСА_1 ;-зобов`язати відповідача компенсувати позивачу всі судові витрати.

Представник позивача в позові посилається на ті обставини, що позивач є головою домоволодіння будинку АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на житловий будинок, який належав її покійному чоловікові та даними з погосподарської книги Бовшівської сільської ради. Окрім неї, у житловому будинку зареєстрований також її колишній зять, відповідач по справі- ОСОБА_2 , який з часу розірвання шлюбу між ним та її дочкою ОСОБА_4 , а саме з 2017 р. не проживає у житлі. Те, що відповідач, ОСОБА_2 в будинку не проживає підтверджується актами обстеження матеріально-побутових умов комісії виконавчого комітету Бовшівської сільської ради, окрім того ніякої участі в утриманні будинку не приймає та ним не користуються, не сплачує витрати по обслуговуванні будинку, через що вона несе лишні затрати.

Не проживаючи в будинку понад строки, встановлені законом, він втратив право користування ним. Просить постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом в будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслано суду письмову заяву, в якій вказує про те, що позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо заочного розгляду справи, розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбаченому законом порядку, крім судових викликів, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті судової влади України від 27.03.2020 р., про причину своєї неявки суд не повідомив. Довідкою виданою головою Бовшівської сільської ради Очкур Г.Й. від 03.12.2019 р. за №194 стверджується, що ОСОБА_2 , 1982 р.н., зареєстрований по АДРЕСА_1 , проте по місцю реєстрації не проживає з 2017 р. (а.с.20). Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому зі згоди предсставника позивача, яка викладена у позові суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 являється головою домоволодіння по АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на житловий будинок, який належав її покійному чоловікові - ОСОБА_6 (а.с.5) та даними з погосподарської книги Бовшівської сільської ради.

З копії рішення від 15.08.2017 р. про розірвання шлюбу видно, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.10).

З акту комісії обстеження матеріально-побутових умов проживання від 05.08.2019 р., за №170/88, від 20.09.2019 р. за №122/134, від 22.11.2019 р. за №188 вбачається, що на час обстеження житлового будинку по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_2 , який зареєстрований за цією адресою, однак там не проживає з 2017 р. та місце проживання його не відоме (а.с.7-9).

Довідкою про склад сім`ї виданої 28.11.2019 р. за №122 сільським головою Очкур Г.Й. вбачається, що позивач ОСОБА_1 , як голова домогосподарства зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 і її склад сім`ї: ОСОБА_3 -дочка, ОСОБА_8 -онука, ОСОБА_9 -онук, ОСОБА_2 - бувший зять та ОСОБА_10 - зять, який проживає у будинку, однак за вказаною адресою не зареєстрований (а.с.6).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в будинку по АДРЕСА_1 , понад строки встановлені законодавством, а тому його слід визнати, таким, що втратив право на користування цим житлом. Позов слід задовольнити і визнати ОСОБА_2 ,1982 р.н., р.н., особою, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .

Відтак, позов в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом слід задовольнити.

В частині примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку позов не обґрунтовано правовими підставами, оскільки відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", п.3.1. Наказу Міністерства внутрішніх справ від 22.11.2012 року №1077 "Про затвердження Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів" рішення суду про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є підставою для зняття відповідачів з реєстрації. При цьому позивач не зверталася до органів реєстрації про зняття відповідача з реєстрації, а відповідний орган не відмовляв позивачу у знятті відповідача з вказаної реєстрації.

За вказаних обставин ухвалення судом рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є самостійною та достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у відповідному житловому приміщенні.

Тому відповідач підлягає зняттю з реєстрації в спірному житлі після подання позивачем органу реєстрації цього рішення, за умов, що воно набрало законної сили.

Отже, вимога позивача про примусове зняття відповідача з реєстрації не підтверджена доказами про порушення його права, заявлена передчасно та не обґрунтована правовими підставами, а тому в її задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, то з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останньою при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №1СJТ3721М від 29.11.2019 р. (а.с.1).

На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 ЖК України, керуючись ст.ст. 81, 141, 247, 258, 263, 265, 272, 280 - 282, 354 ЦПК України, прикінцевимим положеннями ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання - задовольнити частково.

Визнати, ОСОБА_2 , 1982 р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням-будинком в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип