Єдиний унікальний номер справи 183/8345/19
Провадження № 2/183/1889/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання - Данильченко Т. В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом «визначити пересадку дерев як обов`язкове дію та визначити терміни виконання цієї дії».

В обґрунтування позову зазначив, що 09 квітня 2019 року він звернувся до виконкому Новомосковського міської ради з заявою про порушення сусідкою за місцем його мешкання ОСОБА_3 гл. 17 ст.ст. 103-105, ст. 109 Земельного Кодексу України, яка насадила високорослих плодових дерев близько біля його межі, чим порушила його права громадянина України та члена МТПЛ-УС посвідчення № 1042 (Міжнародне товариство прав людини - Українська секція) при використанні його земельної ділянки. За результатами розгляду його заяви на засіданні комісії з розгляду земельних спорів 16 квітня 2019 року складений висновок: «Рекомендувати гр. ОСОБА_3 пересадити дерева на відстані 5м. від межі сусіда, табл. 5.2 п.5.12 ДБН 360-92*.*».

У зв`язку з тим, що відповідач не виконала рекомендації комісії, та пропустила строки можливої пересадки дерев у весняний та осінній періоди і сказала що виконувати рекомендацію комісії виконкому не буде, позивач змушений звернутися до суду з цим позовом, оскільки з ростом дерев відбудеться затінення його присадибної земельної ділянки, що буде впливати на зростання і плодючість овочевих та плодово-ягідних культур посаджених на ній.

Ухвалою суду від 02 січня 2020 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 20-21). 16 січня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви, звернувшись на адресу суду із її новою редакцією (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 28-29).

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Пояснила, що вона посадила невисокі, недовговічні дерева, і, якщо якась гілка буде заважати позивачеві, вона згодна її зрізати, претензій позивача не визнає, оскільки не бачить жодної шкоди, яка спричинена позивачеві висадженими нею деревами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 належать земельна ділянка площею 0,0596, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с. 13, 17-18).

ОСОБА_3 є суміжним землекористувачем, ця обставина визнана учасниками справи і відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

16 квітня 2019 року комісією з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради була розглянута заява ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з обстеженням на місці, в присутності заявника, комісія встановила, що висадження дерев - черешень гр. ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , здійснено близько до межі (менше ніж 5 м). Комісією рекомендовано відповідачеві пересадити дерева на відстані 5 м від межі сусіда табл. 5.2 п. 5.12 ДБН 360-92**.

Статтею 96 Земельного кодексу України передбачено, що землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.

Згідно з частиною першою статті 103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-658цс15.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як убачається із матеріалів справи, 16 квітня 2019 року комісією з розгляду земельних спорів Виконавчого комітету Новомосковської міської ради було здійснене комісійне обстеження земельної ділянки за місцем мешкання позивача, під час якого виявлено, що гр. ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , висаджено молоді дерева на відстані менше ніж 5 м від межі земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .

Разом з тим, комісією не встановлено, що ці дерева будь-яким чином створюють перешкоди у користуванні позивачем його земельною ділянкою і що зазначені недотримання відстаней зелених насаджень, передбачених п. 5.12 ДБН України 360-92**, призводить до порушень прав позивача на користування земельною ділянкою чи створюють будь-які незручності позивачеві або ж перепони у цільовому використанні його земельної ділянки.

Також позивачем не надано будь-яких інших належних допустимих доказів, які б підтвердили, що вказані зелені насадження затіняють земельну ділянку позивача чи іншим шляхом перешкоджають йому користуватись нею.

Разом з тим, ОСОБА_1 у своєму позові та у своїх поясненнях, наданих у судовому засіданні, не вказав, що наразі існуючі дерева створюють йому перешкоди, зазначив лише, що, висаджені відповідачем дерева, можуть в майбутньому створити перешкоди шляхом затінення його присадибної ділянки, що буде впливати на зростання і плодючість овочевих та плодово-ягідних культур посаджених на ній.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок, що негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено фактичне порушення його прав як землекористувача, а не ймовірне, що настане в майбутньому, обраний спосіб захисту порушених прав суміжного землевласника, як перенесення дерев, що ростуть на сусідній земельній ділянці, є крайнім та невиправданим заходом.

Також, в обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у своїй позовній заяві, а також надаючи пояснення суду у судовому засіданні, посилався на ст.ст. 104-105, 109 Земельного кодексу України. З приводу їх застосування під час вирішення спору, що розглядається судом, можна зазначити, що вони не регулюють правовідносин, які виникли між сторонами і розглядаються у цій справі, а тому судом під час розгляду цієї справи не застосовуються.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував щодо права на вмотивованість судового рішення, яке захищає особу від сваволі. Рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, який брав участь у судовому процесі з розгляду цієї справи разом із представником, у разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України установлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 має пільги щодо сплати судового збору, передбачені п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) серії А № 002631 від 28 лютого 2019 року, виданим безстроково та наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 16), а тому, з урахуванням висновку суду про необхідність відмови у задоволенні його позовних вимог, у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору належить віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 76-84, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Г.Є . Майна