КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Астахова О.О.
Апеляційне провадження № 22-з/824/363/2020
П О С Т А Н О В А

(додаткове судове рішення )

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Верланова С.М., Савченка С.І.

секретар - Тютюнник О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за клопотанням ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», третя особа ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09 листопада

2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 137 500 грн суми страхового відшкодування за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків AZ5 № 325758, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1375,00 грн, а всього 138 875 грн .

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ПрАТ «СГ «ТАС» подав апеляційну скаргу. У скарзі просили скасувати рішення в частині задоволення позову , ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині . В іншій частині рішення суду не оскаржено. Доводи апеляційної скарги співпадають із доводами відзиву на позову, який був досліджений судом першої інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Страхова Група «ТАС» залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року залишено без змін.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції 12 березня 2020 року до закінчення судових дебатів представник ОСОБА_1 - адвокат Теплюк В.С. заявив клопотання про надання доказів, що підтверджують розмір витрат на правову допомогу протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду, що підтверджується відомостями протоколу судового засідання.

До Київського апеляційного суду 17 березня 2020 року надійшло клопотання ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 227).

Заява мотивована тим, що постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ПАТ «Страхова Група «ТАС» залишено без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року залишено без змін, а тому просить стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на правничу допомогу адвоката, пов`язану із захистом його інтересів у суді.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) ; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг ) ; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує : чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.( додаткова постанова ВП Верховного Суду від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15-ц)

Враховуючи викладене, суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи ,чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалюючи по справі судове рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 375 грн. У своїй заяві ОСОБА_1 просить стягнути загальну суму судових витрат в розмірі 38 750 грн. До заяви додано акт про виконання робіт до Договору про надання правової допомоги та копії квитанцій на суму 38 750 грн (а.с. 235-238).

Відповідно до умов п.5.2 договору розмір винагороди виконавця встановлюється виходячи із обсягу фактично наданих послуг. Вартість послуг за даним договором визначається згідно із розцінками на послуги ,вказаними у додаткових угодах, що є невід`ємною частиною цього договору .

Згідно додаткової угоди №1 до договору сторони домовились про наступні розцінки за послуги з надання правової допомоги :

Збір доказової бази та підготовка матеріалів для підготовки позову - 500грн/год

Підготовка та подання позовної заяви , апеляційної та касаційної скарги - 6000 грн

Підготовка та подання інших заяв по суті справи та додаткових пояснень по суті справи - 2500 грн .

Підготовка та подання клопотань з процесуальних питань - 500 грн .

Представництво інтересів в судовому засіданні - 2000 грн/год

Прибуття до суду у повадку , якщо судове засідання не відбулось - 500 грн.

Гонорар - 10% від розміру задоволених позовних вимог .

Пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги представник позивача надав суду: договір про надання правової допомоги № 01/06 -1 від 01 червня 2019 року (а.с. 230-233), додаток №1 до договору про надання правової допомоги 01 червня 2019 року (а.с. 234), акт про виконання робіт (надання послуг) №1 до договору про надання правової допомоги (а.с. 235 ), меморіальний ордер №@2PL098081 від 13 вересня 2019 року на суму 30 000 грн (т.2, а.с. 17), копії квитанцій про сплату коштів на суму 38 750 грн ( .с. 236-238) .

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, вважає, що клопотання підлягає до задоволення частково, оскільки не знайшли свого підтвердження пункти щодо представництва інтересів у судовому засіданні по кількості годин. Так, як видно із матеріалів справи, загальна кількість тривалості судових засідань складає 3 години 34 хвилини, тоді як представник зазначив 5 годин, а відтак і вартість такої послуги складає - 3 год 34 хвл х 2000 грн/год = 7 133 грн. Крім того, ні клопотання, ні матеріали справи не містять доказів, що представник позивача Теплюк В.С. прибував до суду для представництва інтересів клієнта, коли судові засідання не відбувалися, а саме: 28 лютого 2019 року, 04 червня 2019 року, 18 вересня 2019 року, а судове засідання 04 листопада 2019 року не відбулося саме за клопотанням Теплюка В.С. про відкладення розгляду справи а.с.89,99,110, 113,199), а відтак, відсутні підстави для задоволення клопотання про оплату судових витрат в цій частині.

При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката Теплюка В.С. враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною.

Відповідно до пункту 2.3, п. 2.5 договору № 01/06-1 про надання правової допомоги від 01 червня 2019 року адвокат як захисник і представник клієнта має право, зокрема, при провадженні в судах з цивільних справ на складання і подачу заяв, скарг, відзиву, заперечень, письмових пояснень та інше. Додатковою угодою визначено розцінки за надання послуг

Із матеріалів справи убачається, що такі дії відповідають умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку що стягненню підлягають наступні витрати -

збір доказової бази та підготовка матеріалів для підготовки позову 2 години х500 грн = 1000 грн ,

підготовка та подання позову -6000 грн,

клопотання про витребування доказів - 1 х 500 гр = 500 грн ,

клопотання про виклик свідків - 1 х 500 грн = 500 грн ,

подання відзиву на апеляційну скаргу - 1 х 2500 грн = 2500 грн ,

подання додаткових пояснень -1 х 2500 грн = 2500 грн ,

представництво інтересів в судовому засіданні - 3 год 34 хв х 2000 грн = 7 133 грн,

гонорар 10% від розміру задоволених вимог - 13 750 грн , а всього 33 883 грн .

Заперечення відповідача, що справа не є складною, усі обставини справи були відомі позивачу та його представнику, а відтак обсяг часу на підготовку документів не міг бути значним, як і обсяг юридичної і технічної роботи, не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені доказами, є суб`єктивною оцінкою представник відвідача та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що представник позивача надавав правові послуги у кожній судовій інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2018 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

При цьому колегія суддів врахувала заперечення представника відповідача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,

П о с т а н о в и л а :

Заяву ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (Код , адреса: 03062, м. Київ, проспект Перемоги,65 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 33 883 (тридцять три тисячі вісімсот вісімдесят три) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 25 червня 2020 року.

Головуючий

Судді