Справа № 396/592/20
Провадження № 2/396/293/20
УХВАЛА
17.06.2020 рокуНовоукраїнський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді Гарбуз Ольга Анатоліївна,
за участю секретаря судового засідання Пономаренко Р.Р.,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу №396/592/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини,-
Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини.
Ухвалою від 22.05.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 17.06.2020 року.
Під час підготовки справи до підготовчого судового засідання, ознайомившись з матеріалами даної справи головуючий у справі виявила, що їй відомі обставини даної справи.
Перевіривши інформацію за допомогою автоматизованої системи документообігу Д-3 з`ясувалось, що 16.01.2019 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області під головуванням судді Гарбуз О.А., ухвалено рішення у справі №396/412/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Новоукраїнська державна нотаріальна контора, про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності, в задоволенні позову відмовлено, та яким фактично вирішено позовні вимоги про встановлення факту права на спадщину. Однак позивач копію вказаного рішення Новоукраїнського районного суду, яким встановлено обставини прийняття спадщини та у позові відмовлено, але до матеріалів позову не додав. Фактично під час розгляду справи суд встановив обставини та обгрунтовуючи рішенння, висловив позицію, щодо прийняття спадщини позивачем по справі, а тому вважаю із-за встановлених обставин заявити самовідвід.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді цивільної справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо існують обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Тому, суд вважає, що фактично свою думку по обставинам даної справи ним було викладено, та вважає за необхідне відвести даний склад суду від розгляду даної справи, заявивши самовідвід, у відповідності ст. 36, 37 ЦПК України, яка зазначає недопустимість повторної участі судді у розгляді справи та з метою недопущення виникнення сумнівів у сторін щодо неупередженості та об`єктивності судді.
Також, згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Статтею 2 ЦПК України визначено завдання та основні засади цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є право відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі судді, щодо неупередженості якого є сумніви. Виходячи з цього, ефективність даного інституту пов`язана із застосуванням як національного законодавства, так і Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що зазначено в постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року. Зокрема, суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції 1950 року, а також практики Європейського Суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ, як джерело права.
Відповідно до п.1 ст. 6 Конвенції 1950 року при вирішенні спору щодо цивільних прав та обов`язків, сторони мають право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.
У Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).
Визначення юридичного змісту оціночної категорії «безсторонній суд» зумовлює необхідність врахування суб`єктивного та об`єктивного критеріїв безсторонності. Перший з них означає, що суддя має бути суб`єктивно вільним від упередженості при розгляді справи; другий що суддя має забезпечити достатні гарантії для усунення будь-яких обґрунтованих сумнівів щодо його неупередженості.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід визначити суб`єктивний та об`єктивний аспект, та їх розмежовувати, при цьому суб`єктивною складовою, як видно з рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії», можуть бути докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи, а суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного, що можливо при встановлені наявності певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. Об`єктивний же аспект, як видно з рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що право особи забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди мають у демократичному суспільстві та яка повинна апріорно існувати в учасників процесу.
Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.06. у справі «Білуга проти України», від 28.10.98. у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.
Інститут відводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.
Норма про відвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.
Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується у нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядав справу.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 ЦПК України, якщо на час подання заяви про відвід судді у судді здійснюють правосуддя менше трьох суддів, вирішення питання про відвід судді здійснюється в нарадчій кімнаті суддею, який розглядає справу чи вчиняє іншу процесуальну дію, про що виноситься ухвла.
На данний час в Новоукраїнському районному судді првосуддя здійснює лише двоє суддів, а тому питання вирішення самовідводу підлягає у відповідності до ч. 5 ст. 40 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Враховуючи, підстави зазначені в ст.ст. 36 ЦПК України, відповідно до яких суддя не може брати участь у новому розгляді справи з метою виключення сумніву щодо неупередженого, об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, приходжу до висновку, що самовідвід слід задовольнити.
Враховуючи, підстави зазначені в ст.ст. 36 ЦПК України, відповідно до яких суддя не може брати участь у розгляді справи, з метою виключення сумніву щодо неупередженого, об`єктивного розгляду справи та для забезпечення умов, за яких у будь-кого не виникало б сумнівів щодо розгляду справи безстороннім та неупередженим судом, приходжу до висновку, що відвід слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 36, ст. 40, 200, 258-260 ЦПК України, суддя -
Заяву про самовідвід судді Гарбуз О.А. у цивільній справі №396/502/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та факту прийняття спадщини - задовольнити.
Передати справу в канцелярію Новоукраїнського районного суду для повторного автоматичного перерозподілу іншому судді Новоукраїнського районного суду, в порядку встановленому ст. 33 ЦПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Головуючий: О. А. Гарбуз