Ухвала

18 червня 2020 року

м. Київ

справа № 705/5328/19

провадження № 61-9059ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 14 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що згідно договору дарування від 27 травня 1994 року йому та ОСОБА_3 належить як спільна часткова власність частина будинку приватної форми власності на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 передала у власність свою частину ОСОБА_4 в порядку і на умовах визначених їхнім договором, до якої згідно статті 358 ЦК перейшли права і обов`язки попередника. Таким чином позивач з ОСОБА_4 стали співвласниками і набули право вимоги за невиконання чи неналежне виконання договірних відносин.

Незважаючи на те, що частка в цілому вже передана, ОСОБА_3 протиправно виділяє з неї локальні об`єкти і речі та повторно передаровує їх іншим людям. Так, складову сільгоспземель, мораторну земельну ділянку площею 150 кв. м, що забезпечує цілісність і структурну стабільність частки ОСОБА_4 , вона передала по договору дарування від 29 серпня 2017 року ОСОБА_2 і залишила ОСОБА_4 лише низькопродуктивні землі. Таким чином, на думку позивача, виникла фіктивна подвійна власність з ілюзією нового землевласника, що суперечить земельному законодавству та призвела до втрати землі, що належить позивачу та ОСОБА_4 як спільна часткова власність.

На підставі викладеного позивач просив суд визнати договір дарування від 29 серпня 2017 року про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 150 кв. м на АДРЕСА_1 фіктивним.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14 травня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо порушення його прав, свобод чи законних інтересів.

У червні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 березня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 14 травня 2020 року в указаній вище справі.

В касаційній скарзі заявник посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання подання доказів у справі.

Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Заявник звільнений від сплати судового збору.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати із Уманського міськрайонного суду Черкаської області цивільну справу № 705/5328/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору фіктивним.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 липня 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська