КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/12180/19

11 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Масловській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Таран Н.Г., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Печенюгівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва і з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заяву мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , яка на день смерті проживала за адресою:с. Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Після смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входила земельна ділянка площею 4,3733 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Печенюгівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Зазначав, що він прийняв спадщину після матері ОСОБА_2 згідно з п.3,5 ст.1268 ЦК України, оскільки на час смерті спадкодавиці постійно проживав разом з нею в с. Клевин, Новгород-Сіверського району Чернігівської області. Факт проживання разом зі спадкодавцем підтверджується довідкою сільської ради.

Проте, при зверненні до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, йому було роз`яснено, що за умови зазначення в паспорті спадкоємця іншого місця проживання, факт його проживання разом зі спадкодавцем на момент її смерті слід встановлювати в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене та, з урахуванням уточнень від 18.11.2019 року, просив суд встановити факт постійного проживання - на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Печенюгівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 27 грудня 2019 року заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що на підтвердження вимог заяви про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ним до суду першої інстанції було надано: копію свідоцтва про його народження, відповідно до якого ОСОБА_2 є його матір`ю; копію паспорта з відміткою про зареєстроване місце його проживання яким є: АДРЕСА_2 ; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії АБ №633592 від 13 липня 2006 року, видане його матері; копію довідки Виконавчого комітету Шептаківської сільської ради від 10 лютого 2017 року №217/03-22 згідно якої, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживала в селі Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області зі своїм сином ОСОБА_1 , які в сукупності є достатніми для встановлення факту його проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Вважав помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність його проживання разом з матір`ю в селі Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області у зв`язку з тим, що в його паспорті зазначене інше зареєстроване місце його проживання, оскільки такий висновок районного суду суперечить ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку довідці Виконавчого комітету Шептаківської сільської ради від 10 лютого 2017 року №217/03-22, яка підтверджує факт його проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Крім того, звертав увагу на те, що факт його проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини визнаний заінтересованою особою, про що свідчить заява Печенюгівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області №02-18/256 від 04 вересня 2019 року.

Також вказав, що до апеляційної скарги додає оновлену довідку, видану Виконавчим комітетом Шептаківської сільської ради від 23 грудня 2019 року відповідно до якої, він з березня 2006 року проживав в будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та після смерті останньої проживав за даною адресою до листопада 2010 року. Просив визнати поважною причиною не надання вказаного письмового доказу в суді першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Подоприголов Віктор Євгенович підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Печенюгівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення заявника та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 06 лютого 2009 року Виконкомом Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

Із свідоцтва про народження заявника серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне їй за життя майно.

До складу спадщини входить земельна ділянка площею 4,3733 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Печенюгівської сільської Ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії АБ №633592 від 13.07.2006 року.

З листа в.о. завідувача Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори Долі Н.М. від 06.11.2019 року вбачається, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ 2009-2019 Новгород-Сіверської районної державної нотаріальної контори спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не виявлена.

Звертаючись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 посилався на те, що він на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем його матір`ю ОСОБА_2 , а тому є таким, що прийняв спадщину.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Печенюгівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції посилався на те, що заявником в процесі розгляду справи не надано доказів на підтвердження факту його постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, оскільки відповідно до паспортних даних заявника, місце його проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , а тому відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 проживав в селі Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.01.2019 року по справі №484/747/17, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 23.07.1998 року.

На підтвердження доводів про постійне проживання разом зі спадкодавцем своєю матір`ю ОСОБА_2 в с. Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області на момент відкриття спадщини, тобто, станом на 01 лютого 2009 року, заявником було надано суду довідку Виконавчого комітету Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 10 лютого 2017 року №217/03-22 згідно якої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті проживала в селі Клевин Новгород-Сіверського району Чернігівської області разом з сином ОСОБА_1 . (а.с.3)

Також до апеляційної скарги ОСОБА_1 додав довідку, видану Виконавчим комітетом Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 23 грудня 2019 року з якої також вбачається, що ОСОБА_1 проживав з березня 2006 року в будинку АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті матері ОСОБА_2 проживав за даною адресою один по листопад 2010 року.

Оцінивши в сукупності встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки всім доказам у справі, не врахував довідку Виконавчого комітету Шептаківської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 10 лютого 2017 року №217/03-22 та правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 10.01.2019 року по справі №484/747/17.

Докази, які б спростовували обставину проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без задоволення, помилково виходив виключно з паспортних даних заявника згідно яких він є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки встановленню у даній справі підлягав факт проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відсутність у заявника реєстрації за місцем проживання спадкодавця - його матері в будинку АДРЕСА_1 , згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

З урахуванням вказаного, колегія суддів вважає за необхідне встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки встановлення цього факту необхідне йому для оформлення прийнятої ним спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Печенюгівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Печенюгівська сільська рада Новгород-Сіверського району Чернігівської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2020 року.

Головуючий: Судді: