Провадження №2/225/13/2020
Справа №225/3653/19
11 червня 2020 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області в складі:
головуючого - судді Качаленка Є.В.,
за участі секретаря судового засідання Федорцовій І.С.,
позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2
свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Святошинським районним судом м.Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,-
У червні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначив наступне.
18.06.2011 між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_7 . Через деякий час після народження дитини між ним та відповідачем стали виникати протиріччя з питань утримання та виховання спільної дитини, виявилось, що позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, що унеможливлює спільне проживання та виховання дитини. 16.12.2016 Броварським міськрайонним судом Київської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із позивачем. 18.08.2018 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 . Після укладення шлюбу позивач з дочкою та дружиною проживають разом однією сім`єю. ОСОБА_8 займається вихованням дитини, забезпечує дівчину всім необхідним для її проживання, лікування, навчання та розвитку. Між ОСОБА_8. та дочкою ОСОБА_7 склалися дуже довірчі теплі сімейні відносини. Свою біологічну матір ОСОБА_7 не згадує, у зв`язку з тим, що остання тривалий час припинила приймати участь у вихованні дитиною та спілкуванні з нею. Відповідач вихованням дитини не займається, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами дитини, не спілкується з нею. Вважає, що відповідач має фактичну можливість належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє цього протягом майже 5 років. У зв`язку з тим, що відповідач ухиляється та не бажає виконувати свої батьківські обов`язки позивач просить позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно ОСОБА_7 .
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно дитини ОСОБА_7 . Позивач пояснив, що фактично після того як ОСОБА_6 кілька років тому повернулась з Криму до Києва вона дитину віддала йому і більше нею не займалась. ОСОБА_7 проживає разом із ним та його дружиною ОСОБА_8. у м.Києві, у квартирі дружини, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вихованням ОСОБА_7 займається тільки він, вважає, що дочка відповідачці не потрібна, на що вказує її пасивна поведінка по відношенню до дитини. Матеріальним, медичним забезпеченням займається виключно він, на аліменти не подавав і не має наміру їх стягувати, вони йому не потрібні, грошей на дочку вистачає тих, що він заробляє. Дозвіллям дитини також займається він зі своєю дружиною ОСОБА_8 , до школи збирав дитину також він, оплачував відвідування басейну. У вихованні ОСОБА_7 їм також допомагають його батьки та батьки ОСОБА_8 . Відпочинком дитини також займається він з ОСОБА_8 , дитина відпочиває щонайменше 2 рази на рік. У 2018 році відпочивали у Єгипті . Матеріально дитину відповідачка не забезпечує. У 2015 році відповідачка подарувала ОСОБА_7 мобільний телефон, але потім його забрала назад, мотивуючи тим, що він їй потрібен, і щоб не травмувати дитину, він вимушений був купити ОСОБА_7 такий самий телефон.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Суд викликав відповідача шляхом публікації оголошення на офіційному сайті суду вебпорталу "Судова влада", а також шляхом направлення виклику за адресою реєстрації відповідача як внутрішньо переміщеної особи, представленою на запит суду Міністерством соціальної політики України з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення ООС. Крім того, суд допитував в якості свідка матір відповідача ОСОБА_3 , яка інших нових контактів відповідача не повідомила.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації до судового засідання не з`явився, просив справу розглянути за його відсутності.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що відповідач є її дочкою. Зараз свідок проживає у АДРЕСА_2 , дочка зареєстрована за цією ж адресою, але не проживає. З позивачем ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2011 року та проживали у м.Донецьку. У 2013 році у них народилась дочка ОСОБА_7 , але після народження дитини з ОСОБА_6 щось сталось, вона стала байдужою до дитини. У 2014 році, коли розпочалась бойові дії на території м.Донецька, ОСОБА_6 поїхала з дитиною в Крим до родичів, а позивач залишився у м.Донецьк. Через деякий час з Криму ОСОБА_6 разом із дочкою переїхала до м.Бровари, туди ж переїхав і позивач ОСОБА_1 , але спільно вони не проживали. Шлюбні відносини зберегти їм не вдалось і вони розлучились. Її онука проживає з позивачем. Їй відомо, що ОСОБА_6 участі у вихованні дитини не приймає, чи забезпечує матеріально їй не відомо. Місцезнаходження відповідачки їй не відоме, знає, що вона проживає у м.Києві, але де саме не відомо, дочка приховує. Нещодавно з нею спілкувалась телефоном, але про ОСОБА_7 вона нічого не питала. Вона в свою чергу як бабуся дитину відвідує, із позивачем також інколи спілкується. ОСОБА_6 останні роки уваги дитині не приділяє.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , суду пояснив, що є батьком ОСОБА_8 , тестем позивача. Коли ОСОБА_8 познайомилась зі ОСОБА_1 , то приїхали до них в гості разом із ОСОБА_7 і вони потоваришували. Через рік ОСОБА_8 зі ОСОБА_1 одружились та народився ще хлопчик ОСОБА_9 . Позивач дуже гарний батько, про дочку він піклується добре, забезпечує її всім необхідним, що стосується ОСОБА_6 , то про неї йому нічого не відомо, за ці останні три роки її ніколи не бачив. Позивач та його дочка ОСОБА_8 спільно виховують ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , проживають у великій двокімнатній квартирі на Осокорках . Він в свою чергу до ОСОБА_7 відноситься дуже добре, з нею спілкується часто, ОСОБА_7 приїздить до них в гості на дачу. З ОСОБА_7 за останній рік бачаться регулярно, всі свята та вихідні проводять разом. Зараз через карантин рідше. До ОСОБА_8 ОСОБА_7 відноситься добре, інколи її називає мамою, на його думу відносини у них як у мами з дочкою. Коли останнього разу відповідач спілкувалась з ОСОБА_7 йому не відомо, ОСОБА_6 не бачив ніколи, хоча на його думку дитина потребує уваги матері, але про їх спілкування йому нічого не відомо.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила наступне, що є матір`ю ОСОБА_8 . ОСОБА_6 ніколи не бачила. ОСОБА_1 повністю займається вихованням дитини, її дозвіллям, медичним забезпеченням та відпочинком. Участі у вихованні та забезпеченні дитини ОСОБА_6 не приймає. Вони в свою чергу ОСОБА_7 дуже люблять, дарять подарунки, вона до них часто приїжджає, майже всі свята проводять спільно.
Керуючись ч.1 ст.171 Сімейного кодексу України, суд заслухав малолітню ОСОБА_7 , яка повідомила, що проживає разом із батьком, ОСОБА_8 та молодшим братиком ОСОБА_9 , у неї є своя окрема кімната. Навчається у першому класі, до школи її відводить та забирає дідусь, інколи бабуся. ОСОБА_8 також до школи приходить, а ОСОБА_6 ніколи не приходила, останнього разу спілкувалась з нею восени.
Суд, вислухав пояснення учасників, показання свідків, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є уродженцем м.Донецьк та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає разом з дочкою ОСОБА_7 , дружиною та сином у м.Києві, у квартирі дружини, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2011, який рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2016 було розірвано. (а.с.16-17)
Під час спільного подружнього життя у позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_7 , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.12).
16.08.2018 позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб із ОСОБА_8. , що підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.13)
Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21.03.2018, позивач ОСОБА_1 разом із дочкою ОСОБА_7 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.14-15). При цьому в довідці ОСОБА_7 вказані відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину - ОСОБА_1 .
Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України від 18.02.2020 (а.с.168) надано інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення ООС проте, що відповідач ОСОБА_6 з 17.10.2014 перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_8 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).
Відповідно до нотаріально завірених заяв відповідач надавала згоду на тимчасові поїздки за кордон її малолітній донці ОСОБА_7 у супроводі батька ОСОБА_1 , влаштування до навчальних закладів, проведення медичних процедур (а.с.21-24).
Згідно витягу з реєстру платників податків, податкової декларації, довідок з банку позивач займається підприємницькою діяльністю, декларує доходи, має постійний рух коштів на банківському рахунку (а.с.32-36).
Відповідно до характеристики ТОВ «Парфекс» від 25.04.2019, позивач ОСОБА_1 з 01.02.2007 року займає посаду менеджера. За час роботи на посаді зарекомендував себе як ініціативна, старанна, дисциплінована, уважна людина, користується повагою серед співробітників. За даними співробітників останні три роки донька ОСОБА_1 постійно проживає з батьком (а.с.38).
Копією заявки та чеку підтверджується оплата у 2018 році туру до Єгипту (а.с.37, 39).
Копіями товарних чеків підтверджується оплата послуг спортивного закладу (відвідування дочкою басейну згідно з поясненнями позивача) у 2018 році (а.с.40-41).
Згідно довідки дошкільного навчального закладу №166 від 22.05.2019 року, наданої на запит адвоката Крушинського В.В., ОСОБА_7 є вихованкою дошкільного навального закладу №166. Дитина відвідує заклад у супроводі дідуся, на свята та батьківські збори приходив тато та дідусь, ОСОБА_6 у період навчання дитини в садочку не з`являлась (а.с.42).
З акту обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 20.09.2019 встановлено, що ОСОБА_7 проживає разом із позивачем ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_8 , у двокімнатній квартирі АДРЕСА_5 . У дитини є окрема кімната, де є ліжко, крісло, письмовий стіл, стілець, полиця для книг та телевізор. Стосунки та традиції в сім`ї добрі. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, відпочинку (а.с.107).
Відповідно до довідки середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №81 Дніпровської районної у м.Києві, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 1-Б навчального закладу, дитина відвідує заклад у супроводі дідуся тата, на свята та батьківські збори приходив тато та дідусь. ОСОБА_6 у період навчання дитини у школі не з`являлась (а.с.179).
Таким чином встановлено, що дитина ОСОБА_7 проживає разом із батьком - позивачем ОСОБА_1 , та знаходиться на його утриманні.
Відповідно до висновку Дарницької районної у м.Києві Державної адміністрації від 08.10.2019 року №101-9263/03, з моменту розірвання шлюбу матір з дитиною не проживає, зі слів батька не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Малолітня ОСОБА_7 разом із батьком проживає за адресою: АДРЕСА_1 . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для ОСОБА_7 створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровані як тимчасово переміщені особи. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити прав ОСОБА_6 щодо малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.105-106)
З досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї малолітньої дочки. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства».
Відповідно до положень Конвенції про права дитини та Закону України «Про охорону дитинства» дитинство перебуває в Україні під особливою охороною.
Згідно із ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частин 1-5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст. 152 Сімейного кодексу України).
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України в редакції Закону № 63-IX від 16.01.2020).
Згідно статей 9, 18 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованої Україною 27 лютого1991 року (набрала чинність для України 27 лютого 1991 року) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
За змістом роз`яснень, викладених у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки.
Згідно положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
При розгляді даної справи судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своєї малолітньої дочки, не цікавиться її життям, не приймає жодної участі у її вихованні, що свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач свідомо самоусунулась від забезпечення здобуття дитиною загальної середньої освіти. Недостатнє спілкування відповідача з дитиною не забезпечує достатнього рівня її нормального самоусвідомлення як дочки. Дитина пояснила, що проживає разом із батьком, відповідач не приходила до школи, востаннє спілкувалась з нею восени.
Відповідач самоусунулась від надання матеріальної допомоги дитині, усі витрати, пов`язані з забезпеченням ОСОБА_7 несе батько. Доказів протилежного суду не представлено.
В ході судового розгляду було встановлено, що відповідач дійсно протягом тривалого часу не цікавиться долею дочки і не вчиняє спроб взяти участь у її вихованні. Вказане підтверджують допитані свідки, серед яких і матір відповідачки. Тривалий судовий розгляд і вжитті судом різносторонні заходи не призвели до прояву інтересу відповідача до судового спору щодо позбавлення батьківських прав, попри те, що реальна об`єктивна можливість забезпечити її участь була досягнута. Так, було здійснено неодноразові повідомлення про розгляд справи у встановленому ЦПК порядку, було встановлено адресу реєстрації відповідачки як внутрішньо переміщеної особи, допитано її матір, яка фактично проживає за цією адресою, направлено виклик за цією адресою. Попри вжиті заходи, відповідачка в судове засідання не з`явилась, свої заперечення проти позову суду не представила.
При цьому суд відкидає імовірність того, що невиконання відповідачем батьківських обов`язків були результатом зловмисної поведінки позивача чи обмеження ним доступу до дитини. Жодних доказів цього у справі немає. Натомість, допитана як свідок мати відповідачки підтвердила суду, що позивач перешкод у спілкуванні із дитиною не створює, а відповідач не цікавиться дитиною. Також і сама дитина підтвердила, що спілкувалась із відповідачкою восени.
Суд не розглядає тимчасову окупацію сходу України та внутрішнє переміщення відповідачки як належну і достатню причину невиконання відповідачкою батьківських обов`язків. Як було встановлено і підтверджено доказами, відповідач з жовтня 2014 року перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб у м.Бровари Київської обл. Матір відповідачки підтвердила, що дочка проживає у м.Києві, хоча і не повідомляє де. Відтак складнощі із перетином лінії розмежування відсутні. Проживаючи в одному регіоні мати має об`єктивну можливість зустрічатись із дитиною та приділяти увагу її вихованню.
Відповідно до ч.5 ст.150 Сімейного кодексу України, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відтак, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому свідоме самоусунення відповідачки є тривалим, складає щонайменше два роки (показання свідків, довідки позивача та дитини про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 21.03.2018 (а.с.14-15). Епізодичне спілкування (востаннє спілкувались восени, тобто більше півроку тому) не дозволяє вважати заповненими прогалини у виконанні батьківських обов`язків відповідачкою, і не спростовують її ухилення від належного виховання дитини, навчання, здобуття освіти, духовного та морального розвитку, піклування про здоров`я.
Щодо висновку Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
Згідно частини 4 статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).
При цьому суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
Як зазначалось вище, Дарницька районна у м.Києві державна адміністрація у наданому до суду висновку від 08.10.2019 року № 101-9263/03 вказала, що беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_6 щодо малолітньої дитини ОСОБА_7 .
На думку суду, висновок належним чином не обґрунтований, відсутні аргументи того, що поведінка ОСОБА_6 не має розглядатись як ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Дослідженні в судовому засіданні докази, зокрема, показання свідків, яких не було у розпорядженні органу опіки та піклування на час надання висновку, вказують на наявність фактичних підстав для прийняття рішення про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав через ухилення останньої від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Відтак, суд не приймає до уваги вказаний висновок Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, як такий, що неузгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами та, на думку суду, не відповідає інтересам дитини.
Таким чином, з метою захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_7 , суд вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_6 батьківських прав відносно неї.
Крім того, за змістом ст. 166 Сімейного кодексу України, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Позивач вимоги про стягнення аліментів не ставив, пояснив, що стягувати аліменти не потрібно.
За таких обставин суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , третя особа Служба у справах дітей Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав слід задовольнити в повному обсязі.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу зміст ч.1 ст.169 СК України, якою визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_6 , адреса фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно малолітньої дочки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_6 , адреса фактичного проживання внутрішньо переміщеної особи АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_3 , проживає АДРЕСА_1 ) сплачений ним судовий збір 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст складено 17.06.2020 року.
Суддя Є.В. Качаленко