ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 306/180/16-ц

провадження № 61-37076св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - судді Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Журавель В.і, Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Свалявська міська рада, товариство з обмеженою відповідальністю «Зодчий і К»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Козара Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року в складі судді Ганчак Л. Ф. та на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року в складі колегії суддів Собослой Г. Г., Готра Т. Ю., Бисага Т. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , Свалявської міської ради, ТОВ «Зодчий і К» та з уточненням позовних вимог просила:

- визнати незаконним і скасувати проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер КОАТУУ :026:0, наданої ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ;

- визнати земельною ділянкою спільного користування ділянку, що знаходиться між домоволодіннями по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 загальною площею 0,0067 га, на якій розташований колодязь;

- заборонити власникам домоволодінь № 27 і № 29 зводити будівлі та споруди на спільній земельній ділянці;

- дозволити в`їзд та виїзд на спільну земельну ділянку тільки тим транспортним засобам, які належать власникам домоволодінь № 27 і № 29 та транспортним засобам спеціальних служб (швидка допомога, пожежна служба, поліція).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 указувала, що земельна ділянка, на якій розташовані її і відповідача будинки та колодязь, перебувала у користуванні однієї сім`ї.

Вона є власником будинку по АДРЕСА_2 , земельну ділянку за вказаною адресою вона приватизувала у 2009 році. З 1986 року ОСОБА_2 є власником будинку № 27 за вказаною адресою і бажає приватизувати відповідну земельну ділянку, на якій окрім будинку розташований колодязь спільного користування.

Рішенням 15 сесії VI скликання Свалявської міської ради від 16 липня 2015 року № 1292 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель.

Проєкт землеустрою ОСОБА_2 виготовлений у 2013 році до вказаного рішення та без урахування пропозицій постійної комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони здоров`я щодо розмежування земельних ділянок.

У разі затвердження проєкту та проведення за ним приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_1 будуть порушені її права власника суміжної земельної ділянки на проїзд спец.транспорту та користування колодязем з питною водою.

06 червня 2016 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок №27 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Свалявського районного суду від 27 грудня 2017 року позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер КОАТУУ :026:0, наданої ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленої ТОВ «Зодчий і К»; визнано земельну ділянку, що знаходиться між домоволодіннями по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 загальною площею 0,0067 га земельною ділянкою спільного користування, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що колодязь перебуває у спільному користуванні сторін, водопостачання в обидва будинки здійснюється з нього, а тому приватизація відповідачем земельної ділянки, на якій розташований колодязь, порушуватиме права позивача, у зв`язку з чим уважав такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання незаконним і скасування проєкту землеустрою.

Частину земельної ділянки між будинками № 27 та № 29 , на якій розташований колодязь, суд уважав можливим визнати земельною ділянкою спільного користування. Не погодившись з висновком експерта в частині визначення территорії спільної земельної ділянки, суд із запропонованої експертом схеми виключив землі ОСОБА_1 та визнав земельну ділянку площею 0,0045 га, що знаходиться між домоволодіннями по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 , земельною ділянкою спільного користування.

Відмовляючи в задоволенні інших пред`явлених вимог, суд першої інстанції виходив із того, що вони не є належним способом захисту, оскільки захисту в судовому порядку підлягає порушене чи оспорюване право чи законний інтерес громадянина.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, рішення Свалявського районного суду від 27 грудня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

23 травня 2018 року адвокат Козар М. М. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року та на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2019 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що судові рішення в частині відмови в задоволенні позову про заборону власникам домоволодінь № 27 і № 29 зводити будівлі та споруди на спільній земельній ділянці і дозволити в`їзд та виїзд транспортних засобів на спільну земельну ділянку, які належать власникам домоволодінь № 27 і № 29 , та транспортним засобам спеціальних служб (швидка допомога, пожежна служба, поліція), в касаційному порядку не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на дану касаційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2009 року ОСОБА_1 на підставі рішення Свалявської міської ради від 17 вересня 2009 року № 34/356 є власником земельної ділянки площею 0,0912 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Розпорядженням міського голови м. Свалява від 14 липня 2009 року № 125 створено комісію для розмежування спільного подвір`я між двома користувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , мешканцями домоволодінь № 27 і АДРЕСА_2 .

Актом комісії від 20 липня 2009 року № 42 встановлено, що дана земельна ділянка перебуває в загальному користуванні на протязі багатьох років. Розмежування даної земельної ділянки між землекористувачами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 неможливе.

Відповідно до акту комісії від 09 вересня 2009 року № 51 за результатами обстеження домоволодінь № 27 та № 29 виявлено, що дані житлові будинки розміщені на земельній ділянці загального користування. На території загального користування також розташований колодязь, яким користуються спільно обидві родини.

Комісією запропоновано розмежування даної земельної ділянки загального користування за взаємним погодженням меж між сусідами згідно ЗК України та запропоновано схему розподілу земельної ділянки й розміщення огорожі, з якою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 погодилися.

Із метою розмежування вказаних земельних ділянок ТзОВ «Зодчий і К» у 2013 році виготовлений проєкт землеустрою.

Рішенням Свалявської міської ради від 16 липня 2015 року № 1292 надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у власність. На підставі даного рішення проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки не виготовлявся.

Відповідно до договору дарування від 06 червня 2016 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з висновком земельно-технічної експертизи від 30 червня 2017 року № 5073 домоволодіння № 27 та АДРЕСА_2 є суміжними. Доступ до земельної ділянки та житлового будинку за адресою в АДРЕСА_2 наявний з вулиці Кошового (земель загального користування) через прохід шириною 1,75 м, що позначений на плані земельної ділянки від літери «Г» до «А» у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №023110, виданого ОСОБА_1 . Інша технічна можливість доступу до земельної ділянки та житлового будинку № 29 , належного ОСОБА_1 , відсутня.

Висновком даної експертизи також установлено, що для технічної можливості доступу до колодязя, можливості проходу та проїзду до земельних ділянок: № 27 - власник ОСОБА_3 , та № 29 - власник ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , із урахуванням вимог державних будівельних норм та правил, необхідно виділити земельну ділянку спільного користування з наступними геометричними розмірами по периметру в метрах (по ходу годинкової стрілки) 7.45 і 5.15, 5.00, 8.33, 12.49. Площа земельної ділянки спільного користування становитиме 0,0067 га.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувані судові рішення не відповідаютьзазначеним вимогам закону.

Предметом спору у даній справі є захист права ОСОБА_1 користуватися колодязем, яким її родина користувалась тривалий час і який розташований на земельній ділянці відповідачів, шляхом визнання її частини земельною ділянкою спільного користування та скасування проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовленого на замовлення.

Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення у особи будь-якого цивільного права. Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

Такий висновок викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни мають право на безоплатне одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом, а також у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Частинами шостою-дев`ятою статті 118 ЗК України визначено процедуру одержання земельних ділянок у власність із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, яка передбачає: подачу заяви громадянином до органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, надання відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування такого дозволу, погодження проєкту землеустрою та його державна експертиза (в разі необхідності), реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, затвердження проєкту землеустрою та надання земельної ділянки у власність.

Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та одержання документа, що посвідчує це право.

Проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом (частина перша статті 1 Закону України «Про землеустрій» (далі - Закон).

Згідно з частиною першою статті 26 Закону замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.

Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом (стаття 30 Закону).

Відповідно до статті 50 Закону проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Рішенням про надання земельної ділянки в користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов їх вилучення (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі в користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 280/174/19 (провадження № 4-509цс19).

Сам по собі проєкт землеустрою як сукупність документів без затверження його відповідним рішенням компетентного органу не створює, не змінює і не припиняє будь-яких прав чи обов`язків власника суміжної земельної ділянки, а тому не може бути визнаний недійсним і скасований.

Оскаржені судові рішення у вказаній частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про визнання частини земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача, земельною ділянкою спільного користування, то колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про їх безпідставність з огляду на таке.

Факт розташування колодязя на земельній ділянці, що перебуває в користуванні власника житлового будинку АДРЕСА_1 , позивачем не заперечується та встановлений судовими рішеннями у справі № 306/2611/15-ц за позовом ОСОБА_1 про виключення з матеріалів опису складу будинку № 27 за вказаною адресою запису «колодязь».

Факт належності спірного майна на праві спільної власності учасникам справи судами не встановлений, і на такі обставини в обгрунтування своїх вимог позивач не посилається.

Право користування чужим майном, у тому числі і земельною ділянкою, врегульовано положеннями розділу ІІ Книги третьої ЦК України та главою 16-1 розділу ІІІ ЗК України, проте, відповідних вимог ОСОБА_1 у даній справі не пред`являла.

За таких обставин передбачених законом підстав для визначення режиму спільного користування майном, яке не є спільним для учасників справи, немає, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання частини земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача, земельною ділянкою спільного користування.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Козара Миколи Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 24 квітня 2018 року в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Свалявської міської ради, товариства з обмеженою відповідальністю «Зодчий і К» про визнання незаконним та скасування проєкту землеустрою та про визнання частини земельної ділянки між домоволодіннями № 27 та АДРЕСА_2 земельною ділянкою спільного користування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1928,6 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, та 1280 грн судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги, а всього стягнути 3208,6 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. С. Жданова

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков