ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3833/20 Справа № 185/7048/18 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та зобов`язання не чинити перешкоди у користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що вона є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва, виданого державним нотаріусом Тимченко О.М. від 03 липня 2018 року. Іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Між сторонами у справі, як співвласниками квартири, відсутня домовленість про порядок користування квартирою. Позивач зазначає, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, не дають можливості вселитися до квартири не надають ключі від вхідних дверей. Крім того, такими діями відповідачів їй завдано моральну шкоду. Просила суд вселити її в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів на її користь 10 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 . Вселено ОСОБА_4 у квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , надати ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просять рішення суду від 18 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва, виданого державним нотаріусом Тимченко О.М. від 07 липня 2018 року (а.с.8).

Іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.151).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_4 зазначала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, не дають можливості вселитися до квартири, співвласником якої вона є, не надають ключі від вхідних дверей.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд першої інстанції послався на їх доведеність та обґрунтованість в частині вселення позивача до спірної квартири, та відмовив у стягненні моральної шкоди за недоведеністю, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_4 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва, виданого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контри Дніпропетровської області Тимченко О.М. від 07 липня 2018 року (а.с.8).

Право власності ОСОБА_4 на вказану частину квартири було зареєстровано 07 липня 2018 року (а.с.9).

Іншими співвласниками спірної квартири є відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.151).

Позивач неодноразово зверталася до Павлоградського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області із заявами про те, що сім`я ОСОБА_5 не впускає її до квартири, співвласником якої вона є (а.с.11, 12)

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_4 зазначала, що відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні квартирою, не дають можливості вселитися до квартири, на надають ключі від вхідних дверей.

З матеріалів справи вбачається вказана 1/3 частина квартири належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва, виданого державним нотаріусом Першої павлоградської державної нотаріальної контри Дніпропетровської області Тимченко О.М. від 07 липня 2018 року, в якому вказано, відповідно до ст.61 Закону України Про виконавче провадження на підставі акта про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 є власником вказаної частини квартири.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року у справі № 185/4952/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Павлоградського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_4 , третя особа Перша Павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання недійсним електронних торгів було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Визнано недійсними та скасовано Акт про проведення електронних торгів від 03 квітня 2018 р., затверджений начальником Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровської області Палуном В.О. від 03 квітня 2018 року, свідоцтво від 07 липня 2018 року, видане державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, на підставі якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер за Державним реєстром фізичних осіб, платників податків та інших обов`язкових платежів - НОМЕР_1 , належить на праві власності майно, що складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв. м., житловою площею 29,1 кв.м.(а.с.187-202).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2019 року залишено без змін.

Отже, свідоцтво від 07 липня 2018 року, на підставі якого ОСОБА_4 належить на праві власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 визнано недійсним.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 про її вселення до квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати їй ключі від квартири не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_4 , з огляду на вказане рішення суду, не є співвласником квартири.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у сумі 10000 грн. слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині, оскільки статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 81 ЦК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження спричинення їй відповідачами моральної шкоди.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користування житловим приміщенням скасувати в частині вселення ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надати ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення та зобов`язання не чинити перешкод у користування житловим приміщенням відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді