Справа № 450/1437/19 Провадження № 2/450/343/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого - судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача 1 ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Пустомити в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 (відповідач1), ОСОБА_6 (відповідач 2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Щур Тарас Васильович та ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору купівлі продажу в його частині , визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

03.05.2019р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Щур Т.В., в частині зазначення в договорі покупцем відповідача ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ); визнати його - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) покупцем за договором купівлі-продажу від 30.04.2014 р., а також визнати за нимправо власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180 , призначеної для ведення садівництва, розташовану у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області, придбану за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р. Понесені ним судові витрати просить стягнути з відповідача ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він тривалий час працював на посаді старшого механіка суден іноземних судновласників та впродовж тривалого часу заощадив значну суму коштів, за які вирішив купити земельну ділянку неподалік м.Львова. Раніше він проживав у м.Євпаторія АР Крим, однак у зв`язку із окупацією Криму, в кінці 2014- на початку 2015 років переїхав у м. Львів на постійне місце проживання.

За характером своєї роботи він не мав можливості самостійно займатися пошуками земельної ділянки, а доручив своєму сину ОСОБА_4 продовжити пошук земельної ділянки під час його відсутності у ОСОБА_7 . Тому 25.02.2014р. він передав сину ОСОБА_8 25 тис. дол. США для купівлі земельної ділянки, та в подальшому для розробки проекту будинку і початку будівництва, про що його син написав відповідну розписку.

Невдовзі син повідомив йому, що знайшов підходящу земельну ділянку у с.Солонка Пустомитівського району, та після з`ясування у сина необхідної інформації, він вирішив її придбати. При тому всі питання підготовки до купівлі земельної ділянки і оформлення документів вирішував він особисто, а син ОСОБА_8 згідно його розпоряджень, їх виконував та узгоджував з продавцем.

У зв`язку з його відсутністю, його невістка - відповідач по справі ОСОБА_5 , при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу від 30.04.2014 р. була тільки присутня та формально зазначена покупцем. Однак фактично вона не була покупцем земельної ділянки, так як оплату за нею не здійснювала та дій, спрямованих на укладення і виконання умов договору не вчиняла, з продавцем не була знайома і не вела з ним переговорів щодо купівлі-продажу.

Кошти, які він оплатив за купівлю земельної ділянки, його син ОСОБА_8 передав за його дорученням у готівковій формі продавцю ОСОБА_6 , який будь-яких перемовин з ОСОБА_5 щодо купівлі-продажу земельної ділянки не здійснював.

Всі обов`язки покупця за договором від 30.04.2014р. були виконані виключно ним через свого сина, тому саме він є покупцем спірної земельної ділянки.

В той період він періодично перебував у далекому плаванні, всі розмови між ним та його сином велись по телефону, відносини між ними були побудовані на довірі, тому у нього не було сумнівів щодо виникнення в майбутньому з боку його невістки ОСОБА_5 відмови стосовно переоформлення земельної ділянки та заперечення, що він є дійсним покупцем.

На даний час ОСОБА_5 заперечує, що саме він купив спірну земельну ділянку та відмовляється таку переоформити на його ім`я, у зв`язку з чим змушений звертатися до суду.

10.05.2019р. по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.06.2019р., за заявою представника відповідача 1 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалами суду від 10.05.2019р. та від 27.06. 2019р., до справи залучені як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Щур Тарас Васильович та ОСОБА_4 .

30.05.2019р. третя особа - приватний нотаріус Щур Т.В. подав письмове пояснення щодо позову, в якому зазначив, що договір купівлі продажу земельної ділянки від 30.04.2014р. був укладений та посвідчений ним згідно норм діючого законодавства. Факти, зазначені в позовній заяві про те, що майно було придбане за кошти іншої особи та для іншої особи, йому не були відомі на день посвідчення договору.

13.06.2019р. представник відповідача 1 ОСОБА_5 - адвокат Сотник О.І. подав відзив, позов вважає безпідставним і необґрунтованим, в задоволенні якого просить відмовити. Зазначає, що твердження позивача про те, що той передав своєму сину 25 тис. дол. США для купівлі земельної ділянки та виготовлення дозвільних документів для будівництва будинку, про що останній написав розписку, не заслуговують на увагу, оскільки кошти на придбання спірної земельної ділянки були надані Відповідачем 1 спільно з сином позивача, з яким остання перебуває у шлюбі, та вона приймала безпосередню участь у виборі земельної ділянки та в укладанні договору.

Про дану розписку ОСОБА_5 нічого не відомо, вперше про її наявність вона дізналася з тексту позовної заяви, тому в неї виникли сумніви щодо дійсності такої. На даний час відносини між ОСОБА_5 та сином позивача ОСОБА_4 погіршились, та в іншому суді перебуває на розгляді справа про розірвання їх шлюбу.

Стверджує, що під час укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки був присутній син позивача ОСОБА_4 , однак стороною договору зазначена ОСОБА_5 , і даний факт свідчить , що саме вона брала безпосередню участь у купівлі спірної ділянки.

Вважає, що твердження позивача про те, що всі розмови між ним та його сином про купівлю земельної ділянки велись по телефону, нічим не підтверджені. Натомість, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_4 обговорювали купівлю земельної ділянки та придбали її за спільні кошти.

Відповідач 2 - ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_4 відзив на позов та пояснень щодо позову не подавали.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали з вище зазначених обставин, який просять задовольнити повністю.

Крім того позивач ОСОБА_1 пояснив, що тривалий час працював морських суднах, у зв`язку з чим часто на тривалий час виїжджав за межі України. Крім того, до 2014 року він з дружиною постійно проживали у м.Євпаторії. Тому коли він вирішив придбати земельну ділянку біля Львова, то залишив сину ОСОБА_4 25 тис. дол. США для цього. На початку 2014 р., у зв`язку з окупацією Криму, він вимушений був поїхати у м.Євпаторію для вирішення питання щодо власної квартири. В березні 2014р., коли він з дружиною перебували у м.Євпаторії, йому зателефонував син та повідомив про знайдену для нього земельну ділянку вартістю 10 тис. дол.США, яку він вирішив придбати для себе. Він не мав змоги особисто прибути для укладення договору, так як мав їхати працювати по контракту на судно, син в той час перебував на державній службі, і щоб в подальшому не виникало питань, де син взяв кошти для придбання земельної ділянки, він з сином вирішили спочатку оформити ту ділянку на невістку ОСОБА_5 з умовою, що в послідуючому та буде переоформлена на нього. Зважаючи на таку домовленість, він у 2015 році на спірній земельній ділянці за власні кошти почав будувати житловий будинок, який на даний час збудований та в якому він проживає з 2017 року. Перший раз він запропонував ОСОБА_5 переоформити земельну ділянку на нього в грудні 2016р., потім така розмова відбувалася неодноразово, однак ОСОБА_5 відмовилась переоформляти спірну земельну ділянку на нього.

Представник позивача ОСОБА_2 просить врахувати, що хоча в договорі купівлі-продажу від 30.04.2014р. покупцем вказала ОСОБА_5 , однак така фактично не була покупцем, так як всі обов`язки покупця за цим договором виконав ОСОБА_1 через свого сина ОСОБА_4 , зокрема підшукав земельну ділянку, вів перемовини щодо умов її продажу та оплатив вартість такої. Тому саме ОСОБА_1 , у відповідності зі ст.ст. 655, 691 ЦК України являється покупцем за договором купівлі продажу.

Відповідач 1 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні якого просить відмовити. Будучи допитана з її згоди в якості свідка, ОСОБА_5 показала, що у 2012 році одружилася з ОСОБА_4 , за час шлюбу у них народилося двоє дітей. Так як вона з чоловіком, двома дітьми і своїми батьками проживали у двохкімнатній квартирі, тому вирішили з чоловіком купити земельну ділянку та збудувати свій будинок. Фактично вона переконала чоловіка будувати будинок, на що той погодився при умові, що вона сама буде шукати земельну ділянку. Вона особисто протягом майже пів року через оголошення в інтернеті та агентства нерухомості шукала підходящу їм земельну ділянку, та знайшла таку у с.Солонці. З власником земельної ділянки ОСОБА_6 вона та чоловік зустрічалися вперше разом на земельній ділянці, узгодили з ним ціну - 10 тис. дол.США, після чого всіма питаннями підготовки документів для купівлі займався чоловік.

Коли все було підготовлено, вона та чоловік приїхали до нотаріуса, де вона та ОСОБА_9 підписали договір купівлі-продажу земельної ділянки, і там же, в салоні автомобіля в її присутності чоловік перерахувавши кошти, передав ОСОБА_9 10 тис. дол.США.

У неї з чоловіком були спільні 8 тис. дол.США, частина з яких кошти, подаровані їм на весіллі, частина - спільні заощадження, а ще 2 тис. дол. США дали її батьки. Дану земельну ділянку вони придбали для себе, і будь-якої домовленості про те, що земельна ділянка купляється для батька чоловіка ОСОБА_1 , не було.

Про купівлю даної земельної ділянки в той же день вони повідомили своїх батьків, в тому числі і був повідомлений ОСОБА_1 , який будь-яких претензій до неї не пред`являв аж до квітня 2019 р. Зокрема, в лютому-квітні 2019 р. вона звернулася в суд з позовом до чоловіка про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, після чого ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до неї з приводу придбаної у 2014 р. ділянки. Тому вважає, що саме дані обставини є причиною звернення ОСОБА_1 в суд.

Щодо існування розписки на 25 тис. дол.США, написану її чоловіком у 2014 р., то про таку їй раніше нічого не було відомо, зокрема коли така була написана та чи передавалися кошти в дійсності, про це чоловік їй раніше нічого не розповідав.

Представник відповідача 1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві. Вважає, що даний позов був поданий із-за погіршення стосунків між сином позивача ОСОБА_4 та його дружиною ОСОБА_5 -відповідачем по справі. Зокрема такий звернувся в суд після того, як ОСОБА_5 звернулася в суд про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Відповідач 2 ОСОБА_6 в судовому засіданні позов визнав повністю та дав згоду на його допит в даній справі в якості свідка.

Будучи допитаним в якості свідка, ОСОБА_6 показав, що з 2012 року він являвся власником земельної ділянки площею 0,0836 га у с.Солонка , яку у 2014 році вирішив продати. Для цього він розмістив відповідне оголошення, в якому вказав свій номер телефону, по якому на початку 2014 р. йому зателефонував ОСОБА_10 , з яким він до того не був знайомий. Всі перемови щодо купівлі-продажу ділянки відбувалися між ним та ОСОБА_8 , який у розмові з ним повідомив, що земельну ділянку купляє для батька, з яким узгоджував всі питання щодо даної купівлі.

ОСОБА_5 він побачив вперше у нотаріуса, в день оформлення договору купівлі-продажу, до того з нею не спілкувався, чому така вказана в договорі покупцем, він не знає, і цим не цікавився. Однак будь-яких переговорів з ОСОБА_5 щодо купівля-продажу земельної ділянки він не вів.

Він особисто підписав у нотаріуса договір купівлі-продажу, після чого ОСОБА_10 в той же день передав йому повністю обумовлені кошти за продану земельну ділянку, яку саме суму та в якій валюті, не пам`ятає.

У березні 2019р. до нього звернувся ОСОБА_10 зі своїм батьком ОСОБА_1 , які повідомили, що мають намір звертатися в суд та попросили його бути свідком , а також просили написати нотаріально завірену заяву про те, як в дійсності відбувалася купівля-продаж земельної ділянки. На що він погодився, після чого звернувся до нотаріуса, який з його слів склав текст заяви, яку він особисто підписав, та підтверджує, що зазначені в даній заяві обставини відповідають дійсності.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечив проти задоволення даного позову та пояснив, що його батько ОСОБА_1 виявив бажання придбати біля Львова земельну ділянку, та попросив його підшукати таку для нього. Для цього в лютому 2014р. батько передав йому 25 тис. дол.США, про що він написав відповідного змісту розписку.

По оголошенню він знайшов спірну земельну ділянку, зателефонував власнику ОСОБА_6 , з яким до того не був знайомий, та домовився з ним про купівлю за 10 тис. дол.США. Всі питання щодо придбання даної земельної ділянки він узгоджував з батьком. Батька на той час не було у м.Львові, він працював на державній службі, і щоб не виникало в послідуючому питань, де він взяв кошти для купівлі, вирішили оформити ту ділянку на його дружину ОСОБА_5 .

Він особисто займався пошуком земельної ділянки, вів переговори щодо її ціни, займався питаннями оцінки, а також передав особисто ОСОБА_6 належні батькові 10 тис. дол. США після підписання договору. А його дружина, відповідач ОСОБА_5 будь-яких дій щодо пошуку земельної ділянки, ведення переговорів, передачі коштів не вчиняла.

На момент укладення договору у нього з дружиною таких спільних заощаджень не було, так як вони одружилися у 2012 р., у 2013р. у них народилася перша дитина, а у 2014 році - друга. Весь цей час дружина перебувала в декретній відпустці, тому коштів на придбання земельної ділянки вони не мали.

Земельну ділянку купляли для батька, який за власні кошти почав на ній будувати будинок, і коли будинок був збудований та необхідно було оформляти право власності, батько весною 2018р. захотів переоформити на нього куплену земельну ділянку, однак ОСОБА_5 відмовилась, із-за чого між ними виник спір.

Третя особа-приватний нотаріус Щур Т.В. в судове засідання не явився, подав заву про слухання справи у його відсутність, при прийнятті рішення покладається на суд (а.с.41).

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаним в судовому засіданні показав, що раніше він являвся власником земельної ділянки площею 0,0836га, яка знаходиться у с.Солонка Пустомитівського району, яку приблизно у 2012 році продав ОСОБА_6 за 8 чи 9 тис. дол.США, і з того часу з ОСОБА_12 та його сином ОСОБА_13 вони знайомі.

У 2014 році до нього зателефонував син ОСОБА_14 ОСОБА_13 , в розмові з яким йому стало відомо, що ОСОБА_15 продає раніше куплену у нього земельну ділянку, та який попросив його зустрітися з покупцем та розповісти детальніше про ту земельну ділянку, а також допомогти провести її експертну оцінку. Через деякий час він вперше зустрівся з ОСОБА_10 , який розпитавши про дану ділянку, відразу ж зателефонував комусь та радився з приводу почутого. Відразу ж після тої розмови ОСОБА_16 пояснив, що розмовляв з батьком, якому купляє дану земельну ділянку. З ОСОБА_16 вони домовились, що він допоможе тому провести експертну оцінку земельної ділянки, так як раніше звертався до оцінювача з аналогічного приводу. На прохання ОСОБА_16 він допоміг тому провести експерту оцінку земельної ділянки, а тому зустрічався з ним декілька разів. За цей час ОСОБА_16 при ньому декілька разів телефонував до свого батька та узгоджував з тим деякі питання, а також повідомив йому, що батько знаходиться за кордоном. З приводу придбання згаданої земельної ділянки він спілкувався тільки з ОСОБА_16 , який за цей час ніколи не згадував свою дружину.

Після 2014 р. він не зустрічався з ОСОБА_16 , однак приблизно у жовтні-листопаді 2019р. той розшукав його за місцем проживання та повідомив, що в суді розглядається справа з приводу купленою ним земельної ділянки, та попросив його буди свідком і розповісти все, як було у 2014 році. При тому ОСОБА_16 не казав йому, що саме говорити в суді, і він розповідає в суді все так, як було в дійсності.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 ) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду.

У відповідності зі ст.81 ЦПК України, на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що з листопаді 2009 року ОСОБА_11 являвся власником земельної ділянки площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180,розташованої на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району, СТ «Салют», яку він продав ОСОБА_6 за договором від 16.02.2012р., що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №554721( а.с.6).

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 30.04.2014р. між ОСОБА_12 (за договором продавець) та ОСОБА_5 (за договором покупець), продавець передав у власність покупця належну йому земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180,розташовану на території Солонківської сільської ради Пустомитівського району, СТ «Салют», за ціною 81 000,00 грн., які будуть виплачені покупцем продавцю на час підписання цього договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом Щур Т.В. та зареєстрований в реєстрі за №940 ( а.с.7-8).

Згіднокопії Послужної книжки моряка №01290/2006/21, ОСОБА_1 в період з жовтня 2006р. по червень 2017 року неодноразово працевлаштовувався на різні морські судна на посаду старшого механіка . В тому числі, в період з 27.04.2013р. по 21.08.2013р. працював на теплоході «Володимир Петренко», район плавання: Чорне та Середземне моря, Індійський і Тихий океани; з 09.06.2014р. по 01.12.2014р. - на судні «MCP Villach».Лімасол, район плавання- Індійський океан ( а.с. 9-17, 193-199).

У відповідності з Трудовими контрактами від 14.06.2012р. та від 26.04.2013р., укладеними між компаніями «Ен Діп сі Шиппінг енд Меннінг Сервісес ПВТ ЛТД» і «Си ОСОБА_17 Шиппинг Ко» та ОСОБА_1 , останній був найнятий на роботу в дані компанії на посаду старшого механіка з місячною оплатою у розмірі, відповідно 8 тис. та 6 тис. дол.США( а.с.20,22).

Згідно наданих позивачем банківських квитанцій, за період з 10.08.2012р. по 26.09.2013р. його дружиною ОСОБА_18 були зняті з особових рахунків в банках м.Євпаторія готівкові кошти в загальній сумі біля 50 тис. дол.США (а.с.21,23).

Як слідує зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6 від 25.03.2019р., адресованої суду, фактичним покупцем земельної ділянки площею 0,0836 га являється ОСОБА_1 . З пропозицією купити у нього дану земельну ділянку звертався ОСОБА_4 , який йому повідомив, що така купляється для його батька ОСОБА_1 та за його кошти, однак з причин відсутності батька, земельна ділянка буде оформлятися на ОСОБА_5 , яка зазначена в договорі купівлі-продажу покупцем, та яка лише формально була присутня при посвідченні договору, так як жодних перемовин та розрахунків з ним не проводила ( а.с.18).

Згідно розписки від 25.02.2014 року, ОСОБА_10 отримав від свого батька ОСОБА_1 25 000 дол.США для купівлі земельної ділянки, та в подальшому для оформлення всіх дозвільних документів на будівництво, проекту будинку та на початок будівель них робіт ( а.с.19).

Вирішуючи спір, суд враховує, що продавець ОСОБА_6 підтвердив, що він продавав спірну земельну ділянку ОСОБА_1 (позивачу по справі) і саме від імені останнього син позивача ОСОБА_4 передав йому кошти за договором. При цьому, зазначаючи також, що ніяких перемовин з ОСОБА_5 , яка була формально вписана в договір як покупець, він про продаж земельної ділянки не вів, ніяких коштів від неї не отримував.

Дані покази ОСОБА_6 узгоджуються з показами ОСОБА_4 про те, що всі переговори щодо купівлі-продажу земельної ділянки він проводив особисто з продавцем від імені свого батька, з яким узгоджував свої дії, та оплатив ОСОБА_6 зазначену в договорі ціну коштами, належними його батькові. Підставою для укладення угоди за участю ОСОБА_5 були ситуація, що виникла у 2014 році в Україні у зв`язку з окупацією Криму та відсутність на той час його батька у м.Львові , а також факт його перебування на державній службі, оскільки придбання даної земельної ділянкина його ім`я могло спричинити негативні наслідки в частині щодо його власності.

Також судом враховано, що на підтвердження наявності коштів для укладення договору купівлі-продажу, позивач надав вище зазначені докази тривалих трудових відносин за контрактами на морських суднах та його високооплачуваної роботи в дол.США, а також наявність в його сім`ї станом на 2012-2013 роках біля 50 тис. дол.США.

При тому відповідач ОСОБА_5 стверджуючи , що кошти у розмірі 10 тис. дол.США, сплачені за договором купівлі-продажу, належали їй та її чоловікові ОСОБА_4 , не надала належних доказів на підтвердження даних обставин та наявності у неї будь-яких заощаджень в період 2012-2014 роки.

Позивач вказує також, що підставою для звернення з позовом до суду є те, що відповідач ОСОБА_5 відмовляється переоформити на нього куплену за його кошти земельну ділянку, на якій він за власні кошти збудував будинок, в якому проживає. Дані обставини визнаються учасниками справи, суд не має обгрунтованого сумніву щодо їх достовірності, а тому в силу ст.82 ЦПК України визнає такими, що не підлягають доказуванню.

У ході розгляду справи продавцем за договором купівлі-продажу - відповідачем 2 ОСОБА_19 було визнано позовні вимоги та встановлено, що саме позивач ОСОБА_1 ,

а не відповідач 1 ОСОБА_5 , виступав покупцем земельної ділянки площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180 , вказаної у договорі, який сплатив при цьому кошти в розмірі, визнані продавцем як достатні щодо вартості земельної ділянки, яка була придбана для позивача.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.ст.215, 216 ЦК України, вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним в цілому чи в окремих його частинах та про застосування наслідків його недійсності, а також вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлено як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.

Вирішуючи спір, суд в даному випадку суд також керується Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 16.11.2009р. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , в п.9 якої містяться роз`яснення, що згідно ст.217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був вчинений і без виключення недійсної частини. У цьому разі суд може визнати недійсною частину правочину.

Аналогічна правова позиція міститься в ухвалі ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.10.2017р. , прийнята у справі №761,32029,15-ц , в якій зазначено, що за своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат.

Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки в частині покупця та переведення права покупця на позивача, а також про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку як сторони у договорі , є доведеними, оскільки ОСОБА_5 виступила фіктивним покупцем по договору у зв`язку з тим, що позивач був відсутній за місцем вчинення правочину з поважних причин.

Керуючись ст.ст.203,215-217,655 ЦК України, ст.ст. 3-5,10,13,76-81,133,141,258-259, 263-265,273, 351-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 задовольнити .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940, в частині зазначення покупцем за даним договором ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Визнати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку площею 0,0836 га, кадастровий номер :09:000:0180, для ведення садівництва, розташовану у с.Солонка Пустомитівського району Львівської області, реєстровий номер об`єкту нерухомості 36, придбану за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.04.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Кам`янко-Бузького районного нотаріального округу Львівської області Щур Т.В., реєстровий номер 940.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати у розмірі 2346,80 грн.( дві тисячі триста сорок шість гривень 80 копійок).

На рішення суду може бути поданаапеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2020 року.

СуддяМ. О. Кіпчарський