Справа № 209/4602/15-ц
Провадження № 2-п/209/22/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

за участі секретаря Кулік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське Дніпропетровської області заяву представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2020 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Швеця М.В. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення, ухваленого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 07 грудня 2015 року у цивільній справі № 209/4602/15-ц, провадження № 209/1958/15, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. У поданій заяві представник відповідача просить винести ухвалу, якою скасувати вказане заочне рішення суду та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На обґрунтування заяви зазначено, що відповідачка не отримувала судових повісток про виклик до суду та копію заочного рішення суду, за її місцем проживання вказані документи не надходили. Про судове рішення відповідачці стало відомо після того, як вона звернулася за правовою допомогою до адвоката Швеця М.В., який ознайомився з матеріалами справи в суді та отримав копію заочного рішення від 07 грудня 2015 року. В матеріалах справи знаходиться конверт з документами для відповідачки, який повернувся до суду з відміткою на рекомендованому повідомленні «за закінченням терміну зберігання». Таким чином відповідачка не отримувала ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, відзив не подавала та не мала можливості захистити свої права в суді. Також в матеріалах справи знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення рішення суду, де у графі «розписка в одержанні» є підпис особи. Проте, відповідачка вказане рекомендоване повідомлення не підписувала, рішення суду не отримувала, тобто у повідомленні міститься не підпис відповідачки. У 2009 року відповідачка зареєструвала шлюб та стала мешкати за місцем мешкання свого чоловіка у м. Дніпро, але залишилися бути зареєстрованою за місцем мешкання своїх батьків, хто розписався на повідомленні та отримав рішення суду, їй невідомо. В теперішній час вона не має можливості надати акт про її фактичне проживання станом на 2015-2016 роки, бо через карантинні обмеження в Україні органи місцевого самоврядування не в повному обсязі виконують свої функції, що не дає можливості оформити акт про проживання та надати його до суду в якості доказу. Посилаючись на п.3 прикінцевих положень ЦПК України, вважає, що є підстави для поновлення відповідачці строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, вважає за необхідне зазначити, що приймаючи ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачки, суд виходив з того, що відповідачка була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Проте, судом не було враховано обставини щодо самого предмету спору, вимог, що були пред`явлені позивачем, а також обставини та докази, які були надані позивачем на обґрунтування заявлених вимог, тому суд дійшов до передчасного висновку про задоволення позову. Відповідачка не погоджується з тим, що вона підтвердила згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві, оскільки Умови надання банківських послуг, які підписані головою правління банку, не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня і дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід`ємності від Заяви позичальника. У заяві не вказано про те, що не врегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, заява взагалі не містить інформації, яку саме картку оформлює відповідачка, не зазначено ліміту та відсоткової ставки. Таким чином, відсутні підстави вважати, що банком отримана згода відповідачки на укладення кредитного договору з урахуванням вказаних Умов, на які посилається позивач, а тому правовідносини між сторонами з приводу кредитування регулюються тільки заявою позичальника, яка не містить достатньої інформації для встановлення усіх обставин. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у справі N 6-16цс15.

Крім того, згідно розрахунку заборгованості, у графі «сальдо простроченої заборгованості за кредитом», перше нарахування було здійснено 02 грудня 2007 року на суму 69,94 грн., таким чином відповідач допустив прострочення чергового платежу, і відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежа. Враховуючи вимоги ст. 257 ЦК України, вважає, що позивач пропустив строк позовної давності. Крім того, вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими пенею та комісією в розмірі 240,00 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штраф (процентна складова)в розмірі 1017, 65 грн. не підлягають задоволенню, бо згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цсі5, одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором суперечить положенням ст. 61 Конституції України. Всі вказані питання можливо вирішити тільки в судовому засіданні за обов`язкової участі сторін у справі.

Представник позивача, відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідачки через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій просить розглядати заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2015 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за його відсутності, заяву підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити та скасувати заочне рішення.

Вивчивши заяву, додані до неї документи та матеріали цивільної справи, суд вважає що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно частин 2, 3 та 4 до ст. 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2015 року, що ухвалено у цивільній справі № 209/4602/15-ц, провадження № 2/209/1958/20, з відповідача ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» стягнута заборгованість за кредитним договором б/н від 04 жовтня 2007 року в розмірі 21870,71 грн. та 1218 грн. сплаченого судового збору.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, судова повістка про виклик до суду на 07 грудня 2015 року, ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками були направлені відповідачці рекомендованим поштовим відправленням за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але рекомендований лист повернувся до суду з поміткою поштового відділення про повернення «за закінченням строку зберігання» (а.с. 24).

Копія заочного рішення суду була відправлена відповідачці рекомендованим поштовим відправленням за її зареєстрованим місцем проживання, яке вручено відповідачці 11 червня 2016 року (а.с. 29).

Таким чином, відповідачка, яка отримала копію заочного рішення 11 червня 2016 року, а звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення 04 червня 2020 року, пропустила передбачений частинами 2 та 3 ст. 284 ЦПК України строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суді від 07 грудня 2015 року.

В заяві відповідачка посилається на те, що у 2015-2016 роках вона не мешкала за своїм зареєстрованим місцем проживання, тому не могла 11 червня 2016 року отримати рекомендований лист з копією рішення суду. При цьому відповідачка не надає ніяких доказів на підтвердження факту її проживання за іншою адресою, вказуючи, що не може отримати акт про проживання у м. Дніпро за місцем мешкання свого чоловіка через запровадження в Україні карантину.

Проте, рішенням Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року в Україні запроваджено адаптивний карантин, відновлена робота органів місцевого самоврядування, тому відповідачка мала можливість надати суду відповідний акт, на підтвердження факту її непроживання за зареєстрованим місцем проживання та про фактичне місце проживання, а також докази, на підтвердження місця проживання її чоловіка, де, як вказано у заяві, вона мешкала у 2015-2016 роках.

Отже, відповідачка не надала суду ніяких доказів, які б спростовували факт отримання 11 червня 2016 року саме нею рекомендованого поштового відправлення з копією заочного рішення суду.

Будь-яких інших поважних причин пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення відповідачка суду не надала, тому відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 такого строку.

Крім того, у заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання на докази, якими відповідачка обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, а тільки наявні посилання на правові позиції Верховного Суду України.

Що стосується посилання відповідачки на пропуск позивачем строку позовної давності, то висловлена Верховним Судом правова позиція стосується вимог кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами згідно графіку повернення кредитних коштів, узгодженого сторонами за договором.

Відповідно до правил користування карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), та в інших постановах ВСУ.

Проте, відповідачкою не надано суду доказів про строк дії виданої їй кредитної картки, згідно її заяви від 04 жовтня 2007 року, із зазначенням кінцевого терміну дії картки, що давало б суду можливість вирішувати питання про застосування позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, у суду немає підстав для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному поряду.

Керуючись статтями 287, 288 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення заяву представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07 грудня 2015 року, ухваленого у цивільній справі № 209/4602/15-ц, провадження № 2/209/1958/20, за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Г.А. Байбара.