Справа № 487/2130/20
Провадження № 2/487/1499/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріОцабера М.С.

за участю:

позивачОСОБА_1
відповідачОСОБА_2

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час, в обґрунтування якого вказує на те, що між позивачем та відповідачем фактично припинені шлюбні стосунки з 2013 року, що підтверджується матеріалами справи № 487/7196/18, а також встановленими обставинами у справі №490/6011/17 рішення за яким набрало законної сили 12.07.2018 року, та визнано самим відповідачем. Вказує про неможливість одержання позивачем від відповідача щомісячного належного утримання на трьох дітей з моменту фактичного припинення шлюбних стосунків з позивачем тобто з 2013 року. Відповідач мав постійний дохід від підприємницької діяльності і міг здійснювати щомісячно утримання трьох дітей, про те стійко ухилявся, самоусунувся. У весь цей період (як і решта іншого) троє дітей були на утриманні позивачки, фінансове становище позивачки в цей важкий період було скрутним. Прибуток від бізнесу створеного за час шлюбу між позивачем та відповідачем отримував виключно відповідач і мав змогу щомісячно утримувати дітей, але він самоусунувся і допомагав дуже рідко, частково, коли заважав необхідним сам, що встановлено рішенням суду що набрало законної сили у справі № 487/7196/18. Відповідач з позивачем зустрічі з приводу виконання щомісячного утримання дітей уникав, через неприязні відношення до позивача.

Посилаючись на ч. 2 ст. 191 СК України, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти за минулий час на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно за п`ять років та 10 місяців починаючи з 01 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 03 липня 2018 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно по ІНФОРМАЦІЯ_4 жовтня ІНФОРМАЦІЯ_5 включно.

Ухвалою суду від 04.05.2020 року за цим позовом було відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 15.06.2020 року.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з 01 січня 2013 року по 28 жовтня 2018 року, посилаючись на те, що відповідач у цей час не надавав їй матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча вона зверталася до нього з проханням сплачувати їй аліменти.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

У даному випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. За таких підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ч.2 ст.191 СК України, ст. ст. 4,5,12,13, 81, 223, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідно до положень п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України, в редакції Закону України від 30.03.2020 року, №540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020 року, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, але не пізніше закінчення строку дії карантину.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Г. Нікітін