КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 760/7560/18
Головуючий у першій інстанції - Букіна О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/2530/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києва державної адміністрації, ОСОБА_5 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онуки, сестри та встановлення графіку спілкування, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 і з урахуванням нової редакції позовної заяви від 05 травня 2018 року, просили зобов`язати відповідачів не чинити їм перешкод у вихованні та спілкуванні з онукою, сестрою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити способи участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою, сестрою ОСОБА_6 , а саме: кожного тижня щонеділі з 09 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. без присутності матері ОСОБА_1 та баби ОСОБА_4 : під час відвідування ОСОБА_6 дитячого садка чи школи забирати дитину на 5 днів без участі матері ОСОБА_1 та баби ОСОБА_4 на літні, зимові, весняні та осінні канікули. Стягнути солідарно із відповідачів на користь позивачів судові витрати.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 06 червня 2015 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , від шлюбу мають малолітню дочку ОСОБА_6 .

Позивачі вказували, що ОСОБА_2 є бабою, а ОСОБА_3 є рідним братом по батьку малолітньої ОСОБА_6 , яка проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та бабою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі зазначали, що з 2016 року позбавлені можливості спілкуватись із онукою та сестрою, оскільки відповідачі чинять перешкоди, не відчиняють двері квартири, на телефонні дзвінки не відповідають, через неприязні стосунки, які склались, в тому числі між батьком дитини ОСОБА_5 та відповідачами.

Відтак, позивачі позбавлені можливості спілкуватись із онукою та сестрою, а тому звернулись до суду із вказаним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 . Визначено способи участі бабусі ОСОБА_2 та брату ОСОБА_3 у спілкуванні з онукою та сестрою ОСОБА_6 , шляхом встановлення зустрічей з дитиною один раз на тиждень кожної другої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини - ОСОБА_1 .

У іншій частині позову, відмовлено. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Стягнуто в рівних долях з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704, 80 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 352,40 грн. кожному.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу відповідно до якої вважає рішення суду необґрунтованим та незаконним, у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просила скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2019 року та відмовити в задоволенні позову повністю.

Апелянт вказує, що в рішенні суду не наведено, які саме перешкоди відповідачами чинились щодо участі у вихованні дитини, а також в матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення відповідачами таких перешкод для позивачів, що, на думку апелянта, вказує на безпідставне застосування норм ст.. 257 СК України та зобов`язано відповідачів не чинити перешкод позивачам та визначено способи участі у вихованні малолітньої дитини. Вважає, що звернення до суду із позовом було передчасним, при відсутності порушення прав та інтересів позивачів, тобто при відсутності предмету позову, із зловживанням процесуальними правами, що не було враховано судом при ухваленні рішення.

ОСОБА_1 зазначає, що висновок суду про те, що між сторонами склались спірні правовідносини щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 є безпідставним, оскільки доказів вказаного позивачами надано не було, окрім показів свідків, при цьому одним із свідків є ОСОБА_5 - третя особа у справі, а іншим є сусідка позивачів ОСОБА_11 , яка пояснювала лише ту інформацію, що стала їй відома зі слів позивача- ОСОБА_2 . Разом із тим в справі містяться докази того, що спірні відносини склались між відповідачами та третьою особою ОСОБА_5 , а тому апелянт вважає, що рішення суду фактично ґрунтується на припущеннях, а не на належних та допустимих доказах, які б відображали дійсну ситуацію по даній справі.

Апелянт також вважає, що судом не враховано, що позивач ОСОБА_3 був присутнім та приймав участь 05 березня 2018 року при вчиненні протиправних дій ОСОБА_5 стосовно неї та дитини, мав можливість зупинити такі дії, проте навпаки активно вчиняв їх, а тому відсутність складеного на його ім`я протоколу про вчинення адміністративного правопорушення і зазначення його як свідка при цьому правопорушенні саме по собі не свідчить про те, що він не приймав участі у протиправних діях того дня.

Безпідставним також апелянт вважає, що судом не було враховано висновок експерта-психолога №141-ц від 09 серпня 2018 року, відповідно до якого не рекомендується встановлювати порядок зустрічей позивачів з ОСОБА_6 до налагодження довірчих стосунків між батьком та дитиною.

Крім того, ОСОБА_1 наголошує, що визначення судом способу участі позивачів у вихованні дитини з 10:00 до 13:00 один раз на тиждень кожної другої неділі місяця також не відповідає інтересам самої дитини, оскільки вказаний графік змушує змінювати її звичний розпорядок дня, а три години прогулянки є для неї надто тривалим часом, що може призвести до негативних наслідків на таких як хвороба, перевтомлення, погане самопочуття та настрою.

28 січня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивачів - Терес О.В. , відповідно до якого вважають апеляційну скаргу ОСОБА_1 необґрунтованою та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Представник позивачіввказує, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в своїх поясненнях під час судового засідання 10 жовтня 2019 року наводили обставини перешкод у спілкуванні з онукою зі сторони відповідачів, вказане підтверджено показами у судовому засіданні 16 липня 2019 року свідка ОСОБА_11 , а тому посилання апелянта на не зазначення судом яким чином та коли позивачам чинились перешкоди у спілкуванні дитиною повністю спростовуються доказами, що містяться в матеріалах справи та показами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_5 .

Представник позивачів Терес О.В. у відзиві також вказує, що висновок судово-психіатричного експертизи №141-ц від 09 серпня 2018 року проведено на підставі заяви адвоката Лозниці О.О., дозвіл на проведення якої ні батько, ні матір не надавали, а тому проведення вищевказаної експертизи є незаконним та таким, що здійснено з порушенням норм законодавства. Також у висновку вказано, що при проведенні експертизи жодних осіб не було, як і самої піддослідної, а тому позивачам є незрозумілим, яким чином проводилась експертиза та з ким спілкувався експерт при проведення такої експертизи.

У відзиві звертається увага, що апеляційну скаргу подано лише ОСОБА_1 , а ОСОБА_4 не подавала апеляційної скарги, тому погодилась із оспорюваним рішенням суду та обставинами, що встановлені в такому рішенні.

Також у відзиві вказується, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить жодних письмових доказів щодо обставин, що викладені в ній, а рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 та її представник Лозниця О.О. підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просили її задовольнити, оскільки вважають висновок суду щодо чинення відповідачами перешкод у спілкуванні позивачів із ОСОБА_6 надуманими та не доведеними у зв`язку з чим вважають рішення не обґрунтованими.

Відповідачка ОСОБА_4 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , та просила її задовольнити, оскільки вважає, що подача вказаного позову є ініціативою третьої особи у справі - ОСОБА_5 , який намагається за допомогою такого способу відвідувати свою малолітню дочку, не дивлячись на те, що спір за його позовом ще розглядається судом першої інстанції. Крім того, погоджується із доводами, викладеними в апеляційній скарзі, щодо відсутності доказів, що підтверджують чинення нею та ОСОБА_1 перешкод у спілкування позивачів із ОСОБА_6 .

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат Терес О.В. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції було перевірено всі докази надані сторонами та було враховано і заперечення відповідачів. Разом із тим вважає, що відповідачка у справі, подаючи апеляційну скаргу на рішення у вказаній справі, підтвердила про свою незгоду на те, щоб позивачі спілкувалися та приймали участь у вихованні ОСОБА_6 , яка є онукою ОСОБА_2 та сестрою ОСОБА_3 ..

Позивач у справі ОСОБА_3 заперечив щодо доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства.

Третя особа у справі ОСОБА_5 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки дане рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального законодавства та у відповідності до норм Сімейного кодексу України, яким гарантовано право баби та брата на спілкування із онукою та сестрою. При цьому підтвердив, що причиною чинення позивачам перешкод у спілкуванні із його дочкою ОСОБА_6 є спірні відносини між ним та відповідачами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 44).

Від даного шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 народилася донька - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.43).

Позивач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с.9).

Крім того, ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (а.с.42).

Також встановлено та не заперечувалося сторонами, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано. Дитина залишилася проживати з матір`ю, тобто ОСОБА_1 за місцем її проживання: АДРЕСА_1

Як встановлено в суді та підтверджується матеріалами справи, між подружжям - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також і сторонами по даній справі склалися спірні правовідношення щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позивачі вимушені звернулися до суду з даним позовом, так як в добровільному порядку визначити порядку участі позивачів у спілкування та виховання бабусею ОСОБА_2 своєї онуки досягнуто не було, а іншого крім судового порядку чинним законодавством не передбачено.

Вирішуючи вказаним спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд першої інстанції, мотивував свій висновок тим, що відповідачами у справі не надано належних та беззаперечних доказів того, що позивачі, які є бабою та братом по лінії батька дитини, несуть загрозу та їх подальше спілкування з малолітньою ОСОБА_6 суперечило б інтересам останньої.

Крім того, відповідачами не надано доказів того, що позивачами застосовувалось фізичне або психічне насильство, недопустимі методи виховання відносно малолітньої ОСОБА_6 , а тому з врахуванням вказаних обставин, а також з врахуванням показів свідків ОСОБА_11 , та ОСОБА_5 щодо чинення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні позивачів із малолітньою ОСОБА_6 , визнав позов частково обґрунтованими та задовольнив його, визначивши порядок спілкування позивача ОСОБА_3 із сестрою ОСОБА_6 та участь позивачки ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_6 шляхом встановлення зустрічей з дитиною один раз на тиждень кожної другої неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв. у присутності матері дитини - ОСОБА_1 .

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він ухвалений на підставі наданих сторонами та досліджених судом доказах, на підставі норм матеріального права з дотримання процесуального законодавства.

Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принциповим є положення про те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання та здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Проте норми Сімейного кодексу України, встановлюють особисті немайнові права та обов`язки інших членів сім`ї та родичів.

Відповідно до ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, при цьому, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У частині першій статті 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Відповідно до частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабою ОСОБА_2 та внучкою, а також братом ОСОБА_3 та сестрою ОСОБА_6 , врахувавши інтереси дитини, вік дитини, наявність інших родичів по лінії матері (баби та прабаби), діда по лінії батька, суд обґрунтовано задовольнили позов та визначили порядок участі баби та у спілкуванні та у вихованні внучки, сестри.

При вирішенні спору щодо участі баби у вихованні дитини та брата у спілкуванні із сестрою, суд першої інстанції обґрунтовано врахував інтереси малолітньої дитини, ставлення позивачів до онуки/сестри, та те, що позивачі мають бажання спілкуватися із онукою/ сестрою, а також те, що відповідачі не сприяють такому спілкуванню, виходячи із наявності спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволенні позову та визначив періодичність, порядок та тривалість такої участі та спілкування з врахуванням віку дитини за участю її матері - відповідачки у справі ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір врахував доводи позивачів та заперечення відповідачів та прийшов до обґрунтованого висновку, що усунення перешкод у спілкування позивачів та визначення регламенту зустрічі з неповнолітньою ОСОБА_6 не суперечать інтересам дитини, виходячи з її віку, фізичного та морального розвитку.

Доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції оцінив вказаний висновок у сукупності з наявними у справі матеріалами та врахував його при визначення періодичності та тривалості спілкуванні із малолітньою ОСОБА_6 .

Необґрунтованими колегія суддів вважає доводи апелянта щодо недоведеності позивачами факту чинення перешкод у спілкування позивачів із ОСОБА_6 , оскільки судом вказаному факту надано оцінку, а, крім того, сам факт оспорювання відповідачкою ОСОБА_1 права позивачів на участь у спілкування із малолітньою ОСОБА_6 шляхом подачі нею апеляційної скарги та її поясненнями при розгляді апеляційної скарги щодо необхідності врахування судом наявності спору між третьої особи ОСОБА_5 та нею про участь батьків у вихованні дитини та свідчить про наявність конфлікту між колишнім подружжям та сторонами у вказаній справі.

Колегія суддів вважає, що права позивачів, які закріплені у ст. 257, 259 СК України не можуть бути обмеженні чи залежними від вирішенням спору між батьками дитини, оскільки вони є пов`язаними між собою.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмові докази, що надані до апеляційної скарги свідчать про наявність спорів між третьою особою у вказаній справі ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_1 як колишнім подружжям щодо їх прав та обов`язків та не стосуються прав та обов`язків позивачів у справі. .

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Вирішуючи клопотання позивачки щодо повернення сплаченою нею судового збору при подачі апеляційної скарги, то колегія суддів вважає його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки статтею 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено таких підстав для повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення .

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору залишити без задоволення .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 червня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв