ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5513/20 Справа № 199/2213/20 Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л.Г. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
16 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 ,
на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , Державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування рішення та державної реєстрації, -
Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська 08 квітня 2020 року постановлено ухвалу, згідно якої суд відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі /т.1, а.с.108/.
З цією ухвалою не погодилася позивач ОСОБА_1 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону /а.с. 112-132/.
Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги Дніпровська міська рада надала відзив на неї, в якому посилається на її необгрунтованість та вважає такою, що не підлягає задоволенню.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Відмовляючи в задоволені заяви про забезпечення позову суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що на підтвердження своїх доводів, позивачем не надано переконливих доказів в обґрунтування такої заяви та доказів наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у даній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком районного суду та вважає його обґрунтованим з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору по справі є правомірність набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, що є фактичному користуванні позивача, за рішенням Дніпровської міської ради, а саме: визнання протиправними дії та скасувати рішення міської ради, щодо розпорядження спірної земельною ділянкою та скасування рішень державного реєстратора відносно права власності на земельну ділянку.
В силу ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України, при вирішенні питання забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично користувалась спірною земельною ділянкою, проте відсутні будь-які докази щодо виділу їй даної ділянки та оформлення права власності ОСОБА_1 на земельну діляну, яку рішенням міської ради було виділено ОСОБА_2 .
Згідно умов ст.151 ЦПК, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини її звернення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки, заборону вчинення дій пов`язаних з вчиненням реєстраційних дій відносно земельної ділянки, позивач зазначає, що таким чином вона буде мати можливість забезпечити належне та своєчасне виконання рішення суду про задоволення позовних вимог.
Проте у даній заяві позивач лише зазначила про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вона не зможе реально захистити свої порушені права та отримати реальне задоволення своїх вимог у повному обсязі, не навівши достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на земельні ділянки та заборони будь - яким особам у будь - який спосіб вчиняти будь - які дії щодо зазначених земельних ділянок.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні даного позову та не надано доказів щодо того, що відповідач намагається відчужити належне йому майно.
Таким чином, враховуючи відсутність обґрунтованих ризиків невиконання можливого рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не спростовують висновків суду щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову, та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви.
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про задоволення заявленої заяви, як про це просить позивач, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко