Ухвала

Іменем України

09 червня 2020 року

м. Київ

справа № 686/29085/19

провадження № 61-8169ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державна казначейська служба України,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року у складі судді Логінової С. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Купельського А. В., Янчук Т. О., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області (далі - ГУ НП у Хмельницькій області), Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що моральна шкода полягає у тому, що неправомірні дії слідчого Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області Касимова О. І. призвели до розчарування у національній поліції як правоохоронному органі, викликали у нього страждання, оскільки він сприйняв дії слідчого як його приниження та порушення честі та гідності. Оскарження постанови вимагає у нього додаткових зусиль та затрат певного часу. Розмір відшкодування майнової шкоди складає 50 020,00 грн та визначається із урахуванням витраченого часу, вартості паперу, вартість проїзду тощо.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути з державного бюджету України на його користь 1 000 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 50 020,00 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої йому незаконною та протиправною діяльністю слідчого Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області Касимова О. І., судові витрати, видатки і можливі податки, платежі та збори покласти на відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 18 травня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні з огляду на таке.

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає, що суди не урахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц (провадження № 63-203св18), від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц (провадження № 61-41040св18), від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19), від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц (провадження № 61-31477св18) а також у постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що слідчий Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області Касимов О. І. не вніс відомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року зобов`язано начальника слідчого відділу Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 16 січня 2017 року.

Згідно з статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підставі цивільно-правової відповідальності обов`язковому встановленню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння (бездіяльності) її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, підставами для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди відповідно до вимог статті 1174 ЦК України є доведеність таких обставин у їх сукупності: наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між цими незаконним діями чи бездіяльністю та шкодою.

Тому позивач у цій справі повинен був довести належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльність Зарічанського відділення поліції Хмельницького відділу поліції ГУ НП у Хмельницькій області і заподіяною моральною шкодою.

Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди бездіяльністю слідчого, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Ухвала Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року про зобов`язання начальника слідчого відділу Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Хмельницькій області забезпечити внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 від 16 січня 2017 року лише підтверджує бездіяльність посадової особи органу досудового розслідування.

Проте, саме по собі постановлення подібної ухвали не доводить спричинення моральної шкоди. Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру.

Такі висновки узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду, зробленими у постановах від 17 січня 2020 року у справі № 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19), від 04 березня 2020 року у справі 639/1803/18 (провадження № 61-18842св19), від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19), постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15 (провадження № 61-3657св18), від 21 вересня 2018 року у справі № 910/19960/15, від 08 травня 2018 року у справі № 922/2026/17, постанову Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435цс17 є безпідставними, оскільки предмет та підстави позову у зазначених справах та у цій справі не є тотожними.

Верховний Суд відхиляє посилання заявника на постанову Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, оскільки висновок в оскаржуваних судових рішеннях про недоведеність позивачем факту спричинення йому моральної шкоди не суперечить правовим висновкам, викладеним у наведеній постанові щодо застосування норм матеріального права.

Посилання заявника у касаційній скарзі на постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц (провадження № 61-2986св18), від 11 липня 2018 року у справі № 638/12259/16 (провадження № 61-14157св18), від 10 жовтня 2018 року у справі № 638/1892/16-ц (провадження № 61-41040св18), від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18 (провадження № 61-3491св19), від 25 квітня 2019 року у справі № 638/17403/15-ц (провадження № 61-31477св18) є необґрунтованими, оскільки обставини у зазначених справах не є тотожними обставинам у цій справі. Зокрема, у наведених справах судами позивачами доведено, відповідно судами встановлено факт заподіяння заявникам моральної шкоди внаслідок неправомірних рішень, дій та бездіяльності органів державної влади, тобто встановлено усі складові елементи правопорушення, сукупність яких згідно із законом є підставою для покладення обов`язку по відшкодуванню завданої моральної шкоди.

Проте, у цій справі судами попередніх інстанції, не встановлено факту заподіяння позивачу моральної шкоди, а тому зроблено висновок про те, що за встановленими фактичними обставинами, сам факт невнесення слідчим відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та наявність ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 травня 2017 року, є не достатніми для застосування наслідків цивільно-правового характеру.

Верховний Суд погоджується з такими висновками судів, оскільки не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а має значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвал не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому відсутні підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 28 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик