"17" червня 2020 р. Справа № 363/2176/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

17 червня 2020 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Рибка І.Є., розглянувши заяву представника позивача Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - адвоката Кілічавої Т.М. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кабінет міністрів України про визнання недійсним свідоцтв та витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

10 червня 2020 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та Кабінет міністрів України про визнання недійсним свідоцтв та витребування майна з чужого незаконного володіння.

16 червня 2020 року по пошті від представника позивача Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - адвоката Кілічавої Т.М. надійшла заява про забезпечення позову, в якій остання просить забезпечити позовні вимоги шляхом заборони здійснювати будь які будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер :32:002:6004, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада та належить на праві власності ОСОБА_2 та на земельній ділянці кадастровий номер :32:002:6005, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада та належить на праві власності ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про те, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Разом з тим, статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статті 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судова палата у цивільних справах ВСУ в Постанові від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-605цс16), зазначила, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Представником позивача Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - адвокатом Кілічавою Т.М. до заяви про забезпечення позову надано акт від 03.06.2020 року, який складений головним лісничим ДП «Вищедубечанське лісове господарство», депутатами Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області, головою Лебедівської сільської ради Вишгородського району Київської області та інженером ДП «Вищедубечанське лісове господарство» в якому зазначається про те, що на земельній ділянці кадастровий номер :32:002:6004, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 розпочаті будівельні роботи та надано до вказаного акту фотознімки земельної ділянки у кількості чотирьох штук.

Вказаний акт містить в собі інформацію лише про наявність будівельних робіт на одній земельній ділянці, а саме на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 :32:002:6004, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 .

В заяві про забезпечення позову представником позивача адвокатом Кілічавою Т.М. ставиться вимога про заборону вчиняти певні дії не лише на вищевказаній земельній ділянці, ще й на другій земельній ділянці, яка також належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 з кадастровим номером :32:002:6005, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.

Однак, до заяви про забезпечення позову представником позивача адвокатом Кілічавою Т.М. не надано підтверджень щодо вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій спрямованих на вчинення будь яких дій щодо другої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 :32:002:6005, площею 0,06 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська сільська рада.

Вказаний вище акт від 03.06.2020 року не є підтвердженням та обґрунтуванням поданої заяви про забезпечення позову, фотознімки долучені до заяви про забезпечення позову не містять інформації та підтвердження того, що вони були зроблені станом на дату подання заяви про забезпечення позову, як і не містять інформацію про те, що ці фотознімки були зроблені саме земельної ділянки на яку представник позивача адвокат Кілічава Т.М. просить встановити заборону вчиняти певні дії.

Враховуючи те, що представником позивача не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, суд не вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову, а саме лише посилання в клопотанні про забезпечення позову на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Керуючись статтями 150-153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» - адвоката Кілічавої Т.М. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.Б. Баличева