Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 761/33428/15-ц

провадження № 61-46314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Актуальна Правда», ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 29 червня 2017 року у складі судді Гуменюк А. І. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Шахової О. В., Білич І. М., Вербової І. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційне агентство Актуальна Правда» (далі - ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда»), ОСОБА_3 , про захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на вебсайті http://apravda.com/ була опублікована стаття під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_7». Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_6, на тому ж вебсайті була опублікована вже інша стаття під назвою: ІНФОРМАЦІЯ_8». Зазначала, що у вищевказаних статтях, які розміщені під авторством ОСОБА_3 , розкритиковано діяльність, зокрема і почесного консула Федеративної Республіки Німеччина (далі - ФРН). У статтях вказуються факти без наведення жодних належних доказів їх достовірності. Зокрема,

у публікаціях зазначені такі твердження: «… Быть адвокатом даже преступникам, это не есть преступление, но учитывая что часто клиент, особенно такого уровня, часто стает больше, чем клиент, то уже есть определенные вопросы», «… Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12»…», «… Быть адвокатом даже преступникам, это не есть преступление, каждый имеет право на защиту, но учитывая, что часто клиент, особенно такого уровня, станет больше чем клиент, то уже есть определенные вопросы.

А тем более быть помощником депутата - преступника, а ОСОБА_7 именно им и была в 6 созыве Верховной Рады с 2007 по 2010 годы…», «… Подобная компания людей в цивилизованном мире, по нашим оценочным суждениям, называется - мафия…».

Вважала, що вказана інформація не є оціночними судженнями,

а є цілеспрямованим наклепом, дискредитацією, що принижує її честь

і гідність та завдає шкоди її діловій репутації. Зважаючи, що інформацію було розміщено в мережі Інтернет, її зміст стало відомо більше, ніж одній особі. До того ж, поширена інформація стосується її безпосередньо.

Ураховуючи зазначене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 інформацію, опубліковану і поширену

ОСОБА_3 та власником вебсайту http://apravda.com/

ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда» у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8», яка

ІНФОРМАЦІЯ_6 була розміщена за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, про те, що: «Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12»…», «А тем более быть помощником депутата - преступника, а ОСОБА_7 именно им и была

в 6 созыве Верховной Рады с 2007 по 2010 годы»;

- зобов`язати ОСОБА_3 протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду розмістити спростування поширеної щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації такого змісту та форми: «Спростування інформації. ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 була опублікована стаття під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 »,

в якій була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 . Зокрема, недостовірною є інформація про те, що «… Почетный консул ОСОБА_9 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12…», «…А тем более быть помощником депутата - преступника, а ОСОБА_7 именно им и была в 6 созыве Верховной Рады

с 2007 по 2010 годы…», «… Подобная компания людей в цивилизованном мире, по нашим оценочным суждениям, называется - мафия…»»;

- зобов`язати ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда» протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду розмістити спростування поширеної щодо ОСОБА_1 недостовірної інформації наступного змісту та форми: «Спростування інформації.

ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9 була опублікована стаття під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 », в якій була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 . Зокрема, недостовірною є інформація про те, що «… Почетный консул ОСОБА_9 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12 …» «… А тем более быть помощником депутата -преступника, а ОСОБА_7 именно им и была в 6 созыве Верховной Рады

с 2007 по 2010 годы…», «… Подобная компания людей в цивилизованном мире, по нашим оценочным суждениям, называется - мафия…»;

- зобов`язати ОСОБА_3 протягом десяти днів з часу набрання законної сили рішенням суду вилучити зі статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_8», яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_6 та розміщена за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, такі висловлювання:

«… Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12…», «… А тем более быть помощником депутата - преступника, а ОСОБА_7 именно им и была

в 6 созыве Верховной Рады с 2007 по 2010 годы …»;

- зобов`язати ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда» протягом десяти днів з моменту набрання законної сили рішенням суду вилучити зі статті під назвою ІНФОРМАЦІЯ_8», яка була опублікована ІНФОРМАЦІЯ_6 та розміщена за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9такі висловлювання:

«… Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12…», «…А тем более быть помощником депутата - преступника, а ОСОБА_7 именно им и была

в 6 созыве Верховной Рады с 2007 по 2010 годы…».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня

2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала доказів на підтвердження того факту, що інформація розміщена у Інтернет-мережі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 була поширена саме відповідачами, оскільки не доведено належними допустимими доказами факти, хто є власником вебсайту http://apravda.com/ та хто дійсно є автором цієї статті.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав правову оцінку доводам

і запереченням сторін та зібраним у справі доказам, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 є публічною особою, у зв`язку з цим межа допустимої критики є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 02 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що у судових засіданнях під час розгляду справи

у суді першої інстанції ОСОБА_3 як директор ТОВ «Інформаційне агентство актуальна правда» підтвердив, що він збирав інформацію про ОСОБА_1 та її правовідносини з народним депутатом України ОСОБА_10 . Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 як директор ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда» визнав, що вони публікували статтю про ОСОБА_1 з оскаржуваною інформацією.

Отже, з огляду на наведені вище факти та в розумінні Закону України «Про авторське право і суміжні права» автором спірної статті є ОСОБА_3 , директор ТОВ «Інформаційне агентство актуальна правда» (), а не інша особа.

Зазначає, що вона є почесним консулом ФРН (екзекватура видана Міністерством закордонних справ України від 27 липня 2012 року № 229). Вважає, що посилання судів попередніх інстанцій на те, що вона

є публічною особою, безпідставні, оскільки займана нею посада в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не відноситься до публічних осіб.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_6 за таким посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 була опублікована стаття під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 »,

у якій була поширена недостовірна інформація про ОСОБА_1 . Зокрема, недостовірною є інформація про те, що «…Почетный консул ОСОБА_9 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12…», «…А тем более быть помощником депутата -преступника, а ОСОБА_7 именно им и была в 6 созыве Верховной Рады с 2007 по

2010 годы…», «… Подобная компания людей в цивилизованном мире, по нашим оценочным суждениям, называется -мафия…»

У судовому засіданні, що відбулося ІНФОРМАЦІЯ_6, свідок на стороні ОСОБА_1 пояснила суду, що вона першою побачила статтю під назвою: «РАССЛЕДОВАНИЕ: Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12», опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_6 на вебсайті http://apravda.com/. Зауважила, що позивач змушена була надавати пояснення на звернення Посольства ФРН

в Україні з приводу відомостей, зазначених у статті. Свідок вважає, що стаття містить оціночні судження стосовно висловлювання «Почетный консул ФРГ ОСОБА_6 оказалась помощником криминального авторитета ОСОБА_12».

У судовому засіданні, що відбулося ІНФОРМАЦІЯ_6, свідок на стороні ОСОБА_1 - ОСОБА_11 пояснив суду, що коли проходив стажування, то в Інтернет-мережі побачив статтю під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_8 », опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_6 на вебсайті http://apravda.com/, яка викликала у нього негативне враження про ОСОБА_1

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є захист честі та гідності.

Частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

За змістом частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема

з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Норма частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, має оцінюватися в загальному контексті цього Закону, зокрема стаття 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться

у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що посилання судів попередніх інстанцій на те, що вона є публічною особою, є помилковими, оскільки

в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» посада почесного консула не відноситься до публічних осіб.

Проте у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Діяльність почесних консулів іноземних держав в Україні регулюється Положенням про почесних (нештатних) консульських посадових осіб іноземних держав в Україні та консульські установи, що очолюються такими посадовими особами та Віденською конвенцією про консульські зносини від 1963 року.

Відповідно до пункту першого розділу ІІІ Положення про почесних (нештатних) консульських посадових осіб іноземних держав в Україні та консульські установи, що очолюються такими посадовими особами, почесні консули: захищають у державі перебування інтереси України, громадян України, її юридичних осіб у межах, що допускаються міжнародним правом; сприяють розвитку торговельних, економічних, культурних та наукових зв`язків між Україною та державою перебування, розвитку дружніх відносин між ними іншими шляхами відповідно до положень Віденської конвенції про консульські зносини від 24 квітня 1963 року; з`ясовують усіма законними засобами умови та події у торговельному, економічному, культурному та науковому житті держави перебування, повідомляють про них

у встановленому Положенням про нештатних (почесних) консулів України, затвердженим Указом Президента України від 17 лютого 1997 року № 150, порядку Кабінету Міністрів України в особі Міністра, а також надають відомості заінтересованим особам; надають допомогу та сприяють громадянам України, її юридичним особам.

Ураховуючи зазначене, почесний консул є публічною фігурою у розумінні Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, а отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що по відношенню до позивача межа допустимої критики є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати, оскільки положення вказаної Резолюції мають застосовуватися судами при розгляді цієї категорії справ.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що

є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

ОСОБА_1 , вважаючи, що зазначена інформація міститься на сайті http://apravda.com/ та автором статті зазначено ОСОБА_3 , стверджує, що саме ТОВ «Інформаційне агентство Актуальна Правда» як власником вебсайту та ОСОБА_3 як автором статті вищевказана інформація стосовно неї має бути спростована.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що позивачем та його представником не надано доказів на підтвердження того, що вебсайт http://apravda.com/

є власником доменного імені та/або власником домену.

Поняття «вебсайт» міститься у наказі Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25 листопада 2002 року № 327/225 «Про затвердження Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного вебпорталу органів виконавчої влади та Порядку функціонування вебсайтів органів виконавчої влади», згідно з яким

вебсайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб`єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет.

Власником сайту є особа, на яку зареєстроване відповідне доменне ім`я. Доменне ім`я, зареєстроване у відповідному домені, використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним ім`ям, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім`я у відповідному домені.

За змістом частин першої та четвертої статті 60 ЦПК України (в редакції на час звернення до суду з позовом та винесення рішення судом першої інстанції), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 78, 81 ЦПК України (на час апеляційного перегляду).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився

і апеляційний суд, правильно застосував положення статті 277 ЦК України, встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що інформація, розміщена у Інтернет-мережі за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9 , була поширена саме відповідачами.

При вирішенні цієї справи судами першої та апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, правильно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 червня

2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 19 вересня

2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк