Номер провадження: 22-ц/813/6296/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В. Я.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 523/14396/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/6296/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- скаржник - Приватне акціонерне товариство «Видавничий дім «Одеса»,

- особа дії якої оскаржуються - Головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції Калашніков Руслан Володимирович,

- заінтересована особа ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Приватного акціонерного товариства «Видавничий дім «Одеса» на дії Головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції Калашнікова Руслана Володимировича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Видавничий дім «Одеса» на ухвалу Приморського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Бондаря В.Я. 10 березня 2020 року, про відмову у задоволенні скарги,

встановив:

13 вересня 2020 року ПрАТ «Видавничий дім «Одеса»звернулося до суду першої інстанції із вищевказаною скаргою, в якій скаржник, з урахуванням уточнень скарги від 08.01.2020 року, остаточно просить: 1) визнати бездіяльність головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В., яка полягає у не внесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №59766931 як такою, що порушає права ПрАТ «Видавничий дім «Одеса»; 2) визнати протиправною та скасувати постанову від 18.10.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3 879,23 грн.; 3) визнати протиправною та скасувати постанову від 18.10.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18.10.2019 року на суму - 425,14 грн.; 4) визнати протиправною та скасувати платіжку вимогу №В-7/964 від 11.10.2019 року на суму - 11 868,88 грн.; 5) зобов`язати головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В повернути ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» грошову суму у розмірі 3 738,56 грн., списаної з рахунку боржника; 6) перерахувати кошти на рахунок ПрАТ «Видавничий дім «Одеса»; 7) зобов`язати головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №59766931.

Вищенаведені вимоги скарги обґрунтовані тим, що 13.08.2019 року головним державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашніковим Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №523/11422/17, виданого 10.07.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 38 792,35 грн.. 22.08.2019 року ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» письмово звернулося з листом-повідомленням до Другого відділу ДВС, яким повідомило про повне виконання рішення суду у добровільному порядку ще 12.07.2019 року. До листа додано копію наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі та копія платіжних доручень. Незважаючи на повне виконання судового рішення, виконавче провадження не закрито. Більше того, 21.10.2019 року державним виконавцем було винесено платіжну вимогу №В-7/964 від 21.10.2019 року, відповідно до якої заявнику необхідно сплатити - 11 868, 88 грн.. Бездіяльність головного державного виконавця Калашнікова Р.В., на думку скаржника, неправомірна. Окрім того, суми зазначені в постановах про стягнення не відповідають сумі вказаній в платіжній вимозі. Рішення суду було виконано в повному обсязі, за вирахуванням податків і зборів, що є правильною практикою, відповідно з позицією Верховного Суду (а. с. 1 5, 23 28, 100 - 106).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року у задоволенні вищенаведеної скарги було відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що на переконання Приморського районного суду м. Одеси, подача скарги ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» щодо скасування постанови про стягнення виконавчого збору, як і про скасування постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, щодо визнання протиправною та скасування платіжної вимоги на суму 11 868,88 грн., зобов`язання державного виконавця повернути грошову суму, списану з рахунку боржника та вимога про перерахування коштів на рахунок ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», є передчасною, так як вказане виконавче провадження не закінчено, а відтак, не наступили і відповідні наслідки закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено висновок про необґрутнованість вимог скарги в цій частині та необхідність залишення їх без задоволення.

При цьому, щодо вимог ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» про визнання бездіяльності державного виконавця щодо не закінчення виконавчого провадження та відповідного зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, то суд першої інстанції виходив з того, що підстави закінчення виконавчого провадження передбачені ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а їх перелік є виключним.

Заявник, обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, посилався на наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на наявність фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, суд першої інстанції не погодився з цим, враховуючи те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року встановлено декілька підстав для видачі виконавчих документів, а саме: поновлення на роботі, зобов`язання внести запис, стягнення коштів, але належних доказів фактичного виконання боржником всіх цих вимог до суду сторонами виконавчого провадження не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про необгрутнованість вимог скарги і в цій частині та необхідності залишення їх без задоволення (а. с. 207 - 210).

В апеляційній скарзі ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року про відмову у задоволенні скарги. Ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що постановою головного державного виконавця Калашнікова Р.В. від 18.10.2019 року стягнуто з ПАТ «Видавничий дім «Одеса» витрати на проведення виконавчих дій у розмірі - 425,14 грн..

Скаржник, звертав увагу суду першої інстанції на те, що не зрозуміло, на що саме витрачав кошти державний виконавець у ході проведення виконавчих дій, адже жодного підтверджуючого документу на покупку товару чи послуги відповідно до видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених Наказом міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 року - державний виконавець не надавав. Проте, доводи скаржника були залишені судом першої інстанції поза увагою.

Зазначає про те, що постановою головного державного виконавця Капашнікова Р.В. від 18.10.2019 року стягнуто з ПРАТ «Видавничий дім «Одеса» виконавчий збір у розмірі 3 879,23 грн..

Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Даним положенням закону, судом першої інстанції було схвалено позицію державного виконавця, щодо винесеної ним Постанови про стягнення виконавчого збору від 18.10.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3 879,23 грн. (за невиконання рішення суду стягнути виконавчий збір у розмірі 10% від суми стягнення). Проте державний виконавець Калашніков Р.В. був не згоден з сумою податків, яку ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» утримало та перерахувало до бюджету із суми 38 792 грн. 35 коп., та збирався примусово стягнути саме суму податків на користь ОСОБА_1 у розмірі 7 564 грн. 51 коп.. Таким чином, 10% від суми примусового стягнення складає - 756 грн. 45 коп., а не 3 879, 23 грн..

Проте, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що скаржнику не було надано строку на добровільне виконання рішення суду, та сума виконавчого збору розрахована невірно. Відповідна постанова на адресу ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» не надходила. Не зважаючи на відсутність такої постанови, ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» виконало рішення Суворовського районного суду м. Одеси 12.07.2019 року, про що проінформувало державного виконавця, що було зазначено судом першої інстанції. Однак, судом першої інстанції було зазначено лише про добровільне виконання рішення суду, та залишено поза увагою відсутність доказів про надання державним виконавцем боржнику можливості добровільного виконання рішення суду.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції зазначено, що заявник, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на наявність підстав для закінчення виконавчого провадження, передбачених п. 9 частини першої ст. 39 Закону, а саме на наявність фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Однак, суд першої інстанції не може погодитися з цим, враховуючи те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року встановлено декілька підстав для видачі виконавчих документів, а саме: поновлення на роботі, зобов`язання внести запис, стягнення коштів, але належних доказів до суду щодо фактичного виконання скаржником всіх цих вимог, сторонами не надано.

Проте, дана позиція суду першої інстанції не може братися до уваги, адже відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених Законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

10.07.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист по справі №523/11422/17 на суму 38 792 грн. 35 коп.. Саме на цю суму 12.07.2019 року ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» в добровільному порядку виконало рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року в частині виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. ОСОБА_1 була перерахована сума, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як того вимагає податковий кодекс України, а саме 12.07.2019 року: перераховано на банківську картку ОСОБА_1 грошову суму у розмірі - 31 227 грн. 84 коп.; утримано та перераховано податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 982 грн. 62 коп.; утримано та перераховано військового збору у розмірі - 581 грн. 89 коп..

Нарахування та відрахування податку з доходів фізичних осіб та військового збору було здійснено ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» на підставі ст. 168 Податкового кодексу України, як податкового агента.

Про дане добровільне виконання рішення ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» було повідомлено Приморський відділ Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області листом - повідомленням за №028 від 22.08.2019 року. Проте, державний виконавець Калашніков Р.В. виконавче провадження не закрив, а вирішив в примусовому порядку стягнути з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» суму утриманих та перерахованих до бюджету податків (стягнути на користь ОСОБА_1 ), виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій.

З наведеного вбачається, що виконавче провадження відкривається на підставі виконавчого листа, і жодного посилання щодо декілька вимог, які необхідно вчинити - мова не йде. Отже, дане твердження суду першої інстанції є безпідставним, та не може братися до уваги.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає на незастосування судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення про відмову у задоволенні скарги практики Верховного Суду (а. с. 213 220).

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Вбачаючи вищевикладене, апеляційний суд не вбачає підстав для прийняття доповнень до апеляційної скарги, заяви про розгляд справи за відсутності апелянта, які надійшли до апеляційного суду 28.05.2020 року від адвоката Трепачової О.В., діючої від імені ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», та з яких не вбачається наявність електронного цифрового підпису цих електронних документів. Крім того відміткою на вказаних у даному абзаці доповнені до апеляційної скарги, заяві про розгляд справи за відсутності апелянта підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначених електронних документів.

Учасники справи сповіщені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Між тим заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду від учасників справи не надійшло.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду скарги на дії державного виконавця, освідомленість учасників справи про її розгляд, відсутність заяв, клопотань учасників справи щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.05.2020 року скасовано ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 10 березня 2020 року в частині розгляду скарги щодо дій державного виконавця про: 1) визнання протиправною та скасування постанови від 18.10.2019 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 3 879,23 грн.; 2) визнання протиправною та скасування постанови від 18.10.2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 18.10.2019 року на суму - 425,14 грн.; 3) зобов`язання головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В. повернути ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» грошову суму у розмірі 3 738,56 грн., списаної з рахунку боржника з метою стягнення виконавчого збору .

Провадження у справі у вказаній в попередньому абзаці частині розгляду скарги закрито.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність вимоги вищенаведеної скарги щодо необхідності визнати бездіяльність головного державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Калашнікова Р.В., яка полягає у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №59766931 як такою, що порушає права ПрАТ «Видавничий дім «Одеса». Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними вимоги скарги вищенаведеної скарги про визнання протиправною та скасування платіжної вимоги №В-7/964 від 11.10.2019 року на суму - 11 868,88 грн., з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», «Професійної спілки працівників культури України», третя особа: генеральний директор ПАТ «Видавничий дім «Одеса» Сваволя В.П. про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимішеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади начальника охорони ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», поновлено ОСОБА_1 на посаді. Зобов`язано ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» внести запис в трудову книжку ОСОБА_1 про поновлення на посаді із скасуванням попереднього запису про звільнення. Стягнуто з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» на користь ОСОБА_1 , середньомісячний заробіток за час вимішеного прогулу у розмірі 34 792,35 грн., моральну шкоду у розмірі - 4000 грн..

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.06.2019 року змінено рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року в частині мотивів та підстав часткового задоволення позову, в решті рішення суду залишено без змін.

Наказом №6 ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» від 12.06.2019 року було скасовано наказ від 05.07.2017 року №5-К про звільнення ОСОБА_1 ..

ОСОБА_1 09.08.2019 року звернувся до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою про відкриття виконавчого провадження з приводу виконання вищевказаних рішень.

Постановою головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.08.2019 року відкрито виконавче провадження №59766931 з приводу виконання виконавчого листа №523/11422/17 від 10.07.2019 року.

Генеральний директор ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» Сваволя В.В. звернувся до Другого Приморського відділу ДВС з листом-повідомленням №028 від 22.08.2019 року, яким повідомив про сплату ОСОБА_1 середнього заробітку та моральної шкоди за рішенням суду, за вирахування податків, також ОСОБА_1 було поновлено на роботі. Просив закрити виконавче провадження.

Перерахування коштів у розмірі 31 227,84 грн. ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» на виконання рішення суду підтверджується платіжним дорученням №350 від 12.07.2019 року.

Також перерахування 6 982,62 грн. в якості податку та 581,99 грн. військового збору, що підтверджується платіжним дорученням №349 та №348 від 12.07.2019 року.

ОСОБА_1 07.10.2019 року подав головному державному виконавцю Калашнікову Р.В. заяву про закриття виконавчого провадження в частині поновлення на роботі, у зв`язку з виконанням рішення суду.

Також представник ОСОБА_1 заявою від 15.10.2019 року просив стягнути з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» залишок невиплаченого середньомісячного заробітку та моральної шкоди.

Постановою головного державного виконавця Калашнікова Р.В. від 18.10.2019 року стягнуто з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» виконавчий збір у розмірі 3 879,23 грн..

Постановою головного державного виконавця Калашнікова Р.В. від 18.10.2019 року стягнуто з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» витрати на проведення виконавчих дій у розмірі - 425,14 грн..

Постановою головного державного виконавця Калашнікова Р.В. від 12.11.2019 року накладено арешт на грошові кошти скаржника.

Між учасниками виконавчого провадження виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

За правилами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважать, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із статтею 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Конституція України є основним законом України.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Звертаючись до суду із вищевказаними вимогами скарги, ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» посилалося, зокрема на те, що скаржником у повному обсязі виконано вищенаведене рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року. Зазначало про те, що 10.07.2019 року Суворовським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист по справі №523/11422/17 на суму - 38 792 грн. 35 коп.. Саме на цю суму 12.07.2019 року ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» в добровільному порядку виконало рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року в частині виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. ОСОБА_1 була перерахована сума, з утриманням податку на доходи фізичних осіб та військового збору, як того вимагає податковий кодекс України. 12.07.2019 року перераховано на банківську картку ОСОБА_1 грошову суму у розмірі - 31 227 грн. 84 коп., утримано та перераховано податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 982 грн. 62 коп., утримано та перераховано військового збору у розмірі - 581 грн. 89 коп..

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Апеляційний суд звертає увагу на відсутність фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, у розумінні пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимог щодо утримання та перерахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 982 грн. 62 коп., щодо утримання та перерахування військового збору у розмірі - 581 грн. 89 коп., вищевказаний виконавчий лист не містить. Згідно вищенаведеного виконавчого листа сума стягнення з ПрАТ «Видавничий дім «Одеса» на користь ОСОБА_1 середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу становить 34 792,35 грн., а не перераховані - 31 227,84 грн.. Будь-яких роз`яснень щодо виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку про відсутність визначених пунктом 9 частиною першою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для закінчення виконавчого провадження. Отже, підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Вимоги вищенаведеної скарги про визнання протиправною та скасування платіжної вимоги №В-7/964 від 11.10.2019 року на суму - 11 868,88 грн., є похідними від наведеної у попередньому абзаці вимоги скарги, а отже ці вимоги також не підлягають задоволенню, про що і ухвалено оскаржуване судове рішення судом першої інстанції. Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що не може визнаватися протиправною та скасовуватися платіжна вимога.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності відрахування податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6 982 грн. 62 коп., військового збору у розмірі - 581 грн. 89 коп. з загальної стягнутої суми у розмірі - 38 792 грн. 35 коп. є такими, які не мають наслідком задоволення вимог вищенаведених скарг, оскільки відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі саме фактичного виконання в повному обсязі рішення саме згідно з виконавчим документом.

Отже, суд першої інстанції встановив, що боржник не виконав рішення суду у повному обсязі, тому дійшов обґрунтованого висновку, що вищенаведена скарга щодо бездіяльності державного виконавця задоволенню не підлягає, оскільки виконання вищевказаного виконавчого листа не закінчене.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд також звертає увагу на не доведення скаржником необхідності виконання рішення суду саме у виконаний останнім спосіб (зокрема не надано роз`яснення рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2018 року).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є недоведеними, апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову в задоволенні скарги ПрАТ «Видавничий дім «Одеса»в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання бездіяльності державного виконавця, яка полягає у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №59766931 як такою, що порушає права ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження, без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни у вказаній частині в межах доводів апеляційної скарги ПрАТ «Видавничий дім «Одеса»відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Видавничий дім «Одеса» - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог скарги про визнання бездіяльності державного виконавця, яка полягає у не винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №59766931 як такою, що порушає права ПрАТ «Видавничий дім «Одеса», зобов`язання державного виконавця винести постанову про закінчення виконавчого провадження залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе