Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 463/929/17

провадження № 61-14876св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Євген», товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Квадрос», приватне підприємство «М-Студія», товариство з обмеженою відповідальністю «Лео Порто»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року у складі судді: Мікуш Ю. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євген» (далі - ТОВ «Євген»), товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Квадрос» (далі - ТОВ фірма «Квадрос»), приватного підприємства «М-Студія» (далі - ПП «М-Студія»), товариства з обмеженою відповідальністю «Лео Порто» (далі - ТОВ «Лео Порто») про стягнення з них заборгованості за договором безпроцентної позики від 01 серпня 2008 року, який він уклав з ОСОБА_2 , а відповідачі є поручителями за цим договором.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява відповідає вимогам статей 119-120 ЦПК України 2004 року, справа підсудна Личаківському районному суду м. Львова.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала про відкриття провадження може бути оскаржена окремо від рішення суду в апеляційному порядку виключно у разі її постановлення з порушенням правил підсудності, тобто територіальної юрисдикції, а ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається лише на порушення судом предметної юрисдикції, тому підстав для відкриття апеляційного провадження за цією апеляційною скаргою немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України слід розуміти як можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності в розумінні як територіальної, так і предметної, суб`єктної та інстанційної юрисдикції; висновок суду апеляційної інстанції суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/8650/18 та слід відійти від висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_1 звернувся у лютому 2017 року до суду з позовом до ТОВ «Євген», ТОВ фірми «Квадрос», ПП «М-Студія», ТОВ «Лео Порто» про стягнення з них заборгованості за договором безпроцентної позики від 01 серпня 2008 року, який він уклав з ОСОБА_2 , а відповідачі є поручителями за цим договором.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду.

Протокольною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2017 року до участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_3 .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 15 січня 2018 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 21 березня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено та залишено ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року про відкриття провадження у справі без змін.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 11 червня 2019 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4

24 червня 2019 року ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року про відкриття провадження.

У апеляційній скарзі зазначала, що провадження у цій справі відкрито з порушенням правил предметної підсудності, оскільки враховуючи предмет спору, а також суб`єктний склад учасників справи, розгляд цієї справи належить здійснювати за правилами господарського судочинства.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Частиною другою статті 352 ЦПК України визначено, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього кодексу.

У пункті 8 частини першої статті 353 ЦПК України зазначено, що окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку, зокрема, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у справі, якщо вона постановлена з порушенням правил підсудності.

Питання цивільної юрисдикції врегульовані у главі 2 «Цивільна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» ЦПК України, що розмежовує предметну та суб`єктну юрисдикцію (§ 1); інстанційну юрисдикцію (§ 2) та територіальну юрисдикцію (підсудність) (§ 3).

З назви § 3 глави 2 «Цивільна юрисдикція» розділу І «Загальні положення» ЦПК України можна встановити, що процесуальний закон ототожнює поняття «територіальна юрисдикція» та «підсудність». Тому пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України слід розуміти як такий, що передбачає можливість оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду щодо суті спору ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі лише з підстав порушення цим судом правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Встановивши, що ОСОБА_4 в апеляційній скарзі посилається лише на порушення судом першої інстанції предметної юрисдикції, а ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 28 березня 2017 року про відкриття провадження могла бути оскаржена окремо від рішення суду в апеляційному порядку виключно у разі її постановлення з порушенням правил підсудності, тобто територіальної юрисдикції, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах Велика Палата Верховного Суду дійшла в ухвалах від 13 червня 2018 року у справах № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 750/14127/17 (провадження 14-374цс18) та постанові від 13 червня 2018 року № 761/30675/17 (провадження № 14-189цс18).

Доводи касаційної скарги про те, що пункт 8 частини першої статті 353 ЦПК України слід розуміти як можливість оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності в розумінні як територіальної, так і предметної, суб`єктної та інстанційної юрисдикції не знайшли свого підтвердження та не свідчать про порушення судом норм процесуального права.

Доводи скарги про те, що висновок суду апеляційної інстанції суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 522/8650/18 є безпідставними, оскільки правовідносини у цій постанові та у справі, що переглядається не є подібними.

Так, у справі № 522/8650/18 позивач оскаржує рішення органу - виборчої (конкурсної) комісії Одеського державного аграрного університету, якому в особі адміністрації цього закладу Міністерства освіта та науки України як суб`єкт владних повноважень доручило організувати проведення виборів ректора, та питання про поновлення на роботі у займаній посаді не ставить, однак у справі № 463/929/17, яка переглядається, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість у зв`язку з не виконанням умов договору безпроцентної позики.

Також заявником не зазначено, а судом касаційної інстанції не встановлено підстав для необхідності відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 761/30675/17.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко