Справа № 242/1785/20
Провадження № 2/242/910/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., розглянувши в місті Селидове в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2020 р. позивач звернуся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.10.2019 р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання умов договору позивачем було передано гроші в загальній сумі 50000,00 грн., а відповідач зобов`язалась надати правовстановлюючі документи на квартиру та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. До теперішнього часу договір нотаріально посвідчено не було, відповідач на звернення не відповідає.

Просила визнати договір купівлі-продажу квартири від 17 жовтня 2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , дійсним і таким, що підлягає реєстрації та визнати за нею право власності на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Заперечення відповідача.

Відповідач у строк, встановлений судом, відзив не надав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 01.06.2020 р. відкрито провадження по справі. Розгляд справи проводиться у спрощеному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 р. та підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Селидівського БТІ.

Надано розписку від 17.10.2019 р., відповідно до якої ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 30000,00 грн. в рахунок продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_1 зобов`язалася внести 20000,00 грн. за придбання квартири, а ОСОБА_2 вислати оригінали документів на нерухомість та надати договір доручення на квартиру.

Згідно Актів від 20.01.2020 р. та 17.03.2020 р. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 робить ремонт квартири, та мешкає в ній без реєстрації. Колишня власниця зі слів сусідів продала квартиру ОСОБА_1 та виїхала у жовтні 2019 р. на постійне проживання за межі країни.

Згідно довідки від 15.01.2020 р. у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не мешкає, комунальні послуги сплачуються з жовтня 2019 р.

Згідно довідки, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 21.06.1993 р. по теперішній час.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.. 77 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно д о ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст..83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір купівлі продажу житлового будинку /квартири/ або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, що встановлено ст. 657 ЦК України.

Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача обгрутновані та підлягають задоволенню, оскільки позивач позбавлений можливості оформити своє право власності в іншому порядку, аніж в судовому, у зв`язку з ухиленням відповідача від укладення договору купівлі-продажу та нотаріального його посвідчення.

Керуючись ст.ст. 328, 334, 392, 626, 638, 657 ЦК України, ст.ст. 10, 81, 89, 200, 206, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , про визнання договору дійсним та визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири від 17 жовтня 2019 р., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним і таким, що підлягає реєстрації.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (з урахуванням п. 3 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» ЦПК України). Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 16.06.2020 р.

Суддя В.Г.Черков