Справа № 314/2437/17
Провадження № 2/314/27/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2020 року м. Вільнянськ

Справа № 314/2437/17;

провадження № 2/314/27/2020;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Лазечна Н.С.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач Запорізьке регіональне управління Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» правонаступник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»;

-відповідач приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, Запорізького регіонального управління Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за участю: представник відповідача позивача ОСОБА_2 ,

стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк»), приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А., про визнання кредитного договору недійсним та про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню, мотивуючи свої вимоги наступним.

19 жовтня 2006 року від імені позивачки ОСОБА_1 спільно з працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № zpvlse00000701 на суму 12000,00 гривень строком на 36 місяців, до 16 жовтня 2009 року. Під час укладення даного кредитного договору позивач ОСОБА_1 не була присутня у Вільнянському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», підпис в договорі належить не ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір № zpvlse00000701 від 18 жовтня 2006 року, укладений між нею та відповідачем.

Крім того, 01.11.2016 року, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк»)вчинив виконавчий напис згідно з яким з позивача ОСОБА_3 , в примусовому порядку підлягає стягненню заборгованість по вищевказаному кредитному договору в сумі 103840,15 гривень. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає задоволенню.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав, пояснила, що ОСОБА_1 ніякі договори не підписувала, про існування вказаного кредитного договору їй нічого не було відомо і тому ніяких дій пов`язаних з виконання зобов`язань передбачених вказаним кредитним договором вона не виконувала. Просила врахувати висновки судової почеркознавчої експертизи, проведеної на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області по даній справі та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 і визнати кредитний договір № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року недійсним та визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в тому числі, з урахуванням невідповідності нормам чинного законодавства.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду відзив, в якому виклав свої доводи та міркування щодо незгоди з позовними вимогами, зокрема, зазначив, що всі необхідні документи для вчинення виконавчого напису нотаріусу були надані. Позивач допустив порушення умов договору № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року, це вбачається із розрахунку за рахунком позивача, що є складовою виконавчого напису. Якщо є порушення зобов`язання, то відповідно у відповідача виникло право на захист свого порушеного права. У нотаріуса станом на 01 листопада 2016 року не було жодної підстави для відмови ПАТ КБ «Приватбанк» у вчиненні виконавчого напису, а тому, доводи позивача, викладені в позові, не знаходять свого підтвердження. У зв`язку з чим, представник відповідача просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Відповідач приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 12.07.2017 року провадження по справі відкрито (суддя Беспалько Т.Д.) (том. 1, а.с. 18-19).

30.08.2017 року від ПАТ КБ «ПРиватБанк» до суду надійшли заперечення на позовну заяву (том. 1, а.с. 33-43).

Ухвалою суду від 30.08.2017 року витребувано з ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») кредитну справу за кредитним договором № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року, та у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. оригінал кредитного договору № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року (том. 1, а.с. 46).

11.01.2018 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 15.01.2018 року задоволена (том. 1, а.с. 82-90).

Ухвалою суду від 21.08.2018 року за клопотанням представника позивача призначено по справі почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (том. 1, а.с. 232-233).

09.04.2019 року на адресу суду надано висновок експерта (том 2, а.с. 121).

14.05.2019 року до суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позовну заяву (том 2, а.с. 32-33).

Ухвалою суду від 27.05.2019 року відновлено провадження в справі (том 2, а.с. 47).

18.09.2019 року відповідно до ст. 14 ЦПК України справа надійшла в провадження судді Кіяшко В.О. у зв`язку з відстороненням судді Беспалько Т.Д. від здійснення правосуддя на підставі рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 09.09.2019.

Ухвалою суду від 30.10.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши представника позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази по справі, суд

встановив

19 жовтня 2006 року від імені позивачки ОСОБА_1 спільно з працівниками ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитний договір № zpvlse00000701 на суму 12000,00 гривень строком на 36 місяців, до 16 жовтня 2009 року. Під час укладення даного кредитного договору позивач ОСОБА_1 не була присутня у Вільнянському відділенні Запорізького РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», підпис в договорі належить не ОСОБА_1 01.11.2016 року, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А. А., за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник АТ КБ «ПриватБанк»)вчинив виконавчий напис згідно з яким з позивача ОСОБА_3 , в примусовому порядку підлягає стягненню заборгованість по вищевказаному кредитному договору в сумі 103840, 15 гривень.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав і інтересів і загальні вимоги щодо недійсності право чину передбачені ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним в силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за ст. 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності право чину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності право чину, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з договором №zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримала кредиту в сумі 12000,00 гривень строком на 36 місяців, до 16 жовтня 2009 року.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від20 серпня 2018 року по справі було призначено почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Чи виконано підпис у кредитному договорі №ZPVLSE 00000701 від 19 жовтня 2006 року з ПАТ КБ «ПриватБанк», в графі «Реквізити сторін»- ОСОБА_1 чи іншої особою, та в анкеті ОСОБА_1 від 19 .10.2006 року.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 29 листопада 2018 року № 560-18проведеної Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково - дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені ОСОБА_1 в кредитному договорі №zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року , укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису останньої.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що кредитний договір № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року ОСОБА_1 не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладення цього договору, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання недійсним вказаного договору.

Крім того, позивач звернувся до суду з вимогами щодо визнання виконавчого напису від 01 листопада 2016 року вчиненого приватний нотаріус Завалієв А.А. в м. Чернігові про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по вказаному кредитному договору в сумі 103840, 15 гривень. На обґрунтування позовних вимог вона зазначила, що 01 листопада 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу на підставі ст. 34 п. 19 ст.ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в редакції від 10.12.2014 р. на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» було видано виконавчий напис. За змістом зазначеного виконавчого напису на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пропонується стягнути заборгованість з ОСОБА_1 , не сплачену в строк за кредитним договором від 19.10.2006 року та розрахунком заборгованості за договором станом на 07.09.2016 року у сумі 103840,15 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості боржника перед стягувачем та умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом порушено вимоги закону щодо вчинення виконавчих написів, його було позбавлено можливості заявити вимоги про застосування строків позовної давності, що свідчить про спірність суми за договором, на підставі якого було вчинено виконавчий напис.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вказана обставина підтверджується копіями документів, наданих нотаріусом до суду, на підставі яких він вчинив виконавчий напис. Виписки із особового рахунку боржника серед цих документів немає.

Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається що, ОСОБА_1 не отримувала вимогу про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останнім нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 284 Інструкції та п.1 Переліку.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, ч. 8 цієї статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року, суд, -

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2.Визнати недійсним кредитний договір № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

3.Виконавчий напис приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 01 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») заборгованості по кредитному договору № zpvlse00000701 від 19 жовтня 2006 року в сумі 103840 гривень 15 копійок, визнати таким, що не підлягає виконанню.

4.Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1280,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення суду складено 25.06.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Запорізьке регіональне управління Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк», правонаступник Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299.

Відповідач: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, адреса: 14005, м. Чернігів, проспект Миру, 55.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

25.06.2020