Справа № 504/4314/19
Номер провадження 2/504/1236/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Вінська Н.В.,

секретаря Білаш А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Курісівської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права на одержання земельної ділянки в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді права на одержання земельної ділянки, розміром 12.0 га, яка розташована на території Петрівської(нині Курісівської) сільської ради Комінтернівського(нині Лиманського) Одеської області. У визначений законом строк позивач ОСОБА_1 звернувся до Лиманської державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини, але у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на землю. Зазначена обставина перешкоджає позивачу оформити спадщину, тому просила визнав за ним право на одержання земельної ділянки.

В судове засідання позива ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та зазначив, що заявлені вимоги підтримує.

Представник відповідача Курісовської сільської ради Лиманського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву якою просив проводити слухання справи у відсутності представника сільської ради, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані документи і матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Комінтернівського районного суду в Одеської області.(а.с.18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Комінтернівського районного суду в Одеської області.(а.с. 09)

ОСОБА_1 звернувшся до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.(а.с.45)

Задовольняючи позовні вимоги суд виходив з того, що ОСОБА_2 розпочала процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, проте померла, не завершивши її, за життя не отримала документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку, не здійснила державної реєстрації права, проте право на завершення процедури приватизації, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача, який є спадкоємцем померлої за правом представлення, та підлягає захисту в судовому порядку.

До таких висновків суд дійшов з того, що ОСОБА_2 була внесена до списку осіб, яким відповідно до розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області № 776 від 15 травня 2006 року надано дозвіл на розробку проекту організації території земельних ділянок членами КСП «Петрівське» та пенсіонерам з їх числа в рівних частинах та працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок, встановлених законом для ведення особистого селянського господарства (списки додані до розпорядження). Відповідно до наданого до цього розпорядження списку ОСОБА_2 мала право на земельну ділянку площею 12.0 га.(а.с.11)

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна.

За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до пункту "г" ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України.

Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців в порядку спадкування, за винятком випадків, на які поширюється дія п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України".

Разом із тим, відповідно до п. 1 Розділу "Перехідні положення Земельного кодексу України" рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняття органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Отже, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначений порядок встановлений законодавцем в разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч. 3 ст. 116 ЗК України).

Якщо спадкоємець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування про завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.

Крім того, суд звертає увагу на те, що право на земельний пай (частку) вперше було закріплено Земельним Кодексом України в редакції 1992 року.

Зокрема, згідно зі ст. 5 цього Кодексу, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства в разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості) в розмірі середньої земельної частки, яка обчислюється шляхом поділу земель підприємств, що підлягають приватизації на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають у селі, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Цим же Кодексом передбачалось, що право на земельну частку могло передаватися у спадщину і продаватися.

Правовий режим земельного паю (частки) визначений Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва».

Серед іншого, Указ установив, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні.

Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави.

У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі.

Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними.

Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах із числа їх працівників.

Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству приймається районною державною адміністрацією.

Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Форма сертифікату на право на земельну частку пай і зразок книги реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2011 року № 177 затверджений Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, відповідно до п.2 якого для визначення розмірів майнових паїв членів підприємств необхідно: затвердити Положення про порядок паювання майна; скласти список осіб, які мають право на майновий пай; визначити індивідуальні майнові паї.

Відповідно до п.4 цього Порядку встановлений вичерпний список осіб, які мають право на майновий пай до якого включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай.

До цього списку, серед іншого, можуть бути включені і спадкоємці померлих осіб, які мали право на майновий пай.

Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією і затверджується співвласниками.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 набула право на отримання майнового паю (частки) площею 11,40 га, № НОМЕР_3 , згідно з проведеним 24.03.2008 року жеребкуванням із земель КСП «Петрівське» на підставі рішення загальних зборів уповноважених членів КСП «Петрівське» від 17.09.2003 року.

Право на завершення процедури отримання цього майнового паю частки, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті.

Це право в порядку спадкування на загальних підставах перейшло до позивача як спадкоємця померлої матері.

При таких обставинах суд знаходить повністю обґрунтованими уточнені та зменшені позовні вимоги, в зв`язку з чим уточнений позов слід задовольнити.

З цих же правових підстав суд приймає визнання відповідачем позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1217, 1218, 1219, 1220, ч.3 ст.1268, 1270, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, ч. 2 ст. 116 Земельного Кодексу України, Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Указом Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», ст. ст. 196-200, 258-260, 353 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Курісівської сільської ради Лиманського району Одеської області про визнання права на одержання земельної ділянки в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 право на отримання майнового паю (частки), що складається із земельної ділянки розміром 11.40 га. яка розташована на території Петрівської(нині Курісівської) сільської ради Комінтернівського району (нині Лиманського) Одеської області в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 ,.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Вінська Н. В.