Справа № 476/385/20
Провадження № 2/476/142/2020

У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
17.06.2020 року с.м.т. Єланець
Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Чернякової Н.В.
за участю секретаря Минаєвої Н.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивачки ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на авто, витребування з чужого незаконного володіння
15.06.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на авто, витребування з чужого незаконного володіння.
Разом із позовною заявою представником позивачки подано до суду заяву про забезпечення позову у вищевказаній цивільній справі.
Свою заяву мотивує тим, що 02.06.2011 року позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 домовились про укладення договору купівлі-продажу автомобіля марки "ВАЗ 2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1980 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, тип НОМЕР_3 НОМЕР_4 , на виконання якого позивачкою передано відповідачу кошти, що відповідали вартості авто. Між тим, договір купівлі-продажу вказаного автомобіля сторонами укладено не було у зв`язку з відсутністю коштів, натомість відповідач склав на ім`я позивачки ОСОБА_2 та ОСОБА_6 довіреність з правом розпорядження вказаним транспортним засобом.
Наразі автомобіль протиправно вибув з володіння позивачки та знаходиться у відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на ім`я яких відповідачем ОСОБА_3 видано довіреність з правом розпорядження даним майном.
Вважає, що вказані обставини свідчать про намір відповідачів відчужити спірний автомобіль, а тому з метою охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення у випадку, якщо воно буде ухвалене на користь позивачки, просив суд забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на автомобіль "ВАЗ 2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1980 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, тип НОМЕР_3 НОМЕР_4 .
Так, відповідно ч.ч. 1, 4 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
Суд вбачає за можливе розглянути дану заяву без повідомлення учасників справи за наявними доказами.
Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
15.06.2020 року представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля "ВАЗ 2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1980 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, тип НОМЕР_3 НОМЕР_4 , визнання права власності на вказане авто та витребування з чужого незаконного володіння.
Разом із позовною заявою представником позивачки подано до суду заяву про забезпечення позову у вищевказаній цивільній справі, у якій з метою запобігання відчуження спірного автомобіля, для охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення у випадку, якщо воно буде ухвалене на користь позивачки, просить суд забезпечити вищевказаний позов шляхом накладення арешту на автомобіль "ВАЗ 2121", реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1980 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ-В, тип НОМЕР_3 НОМЕР_4 .
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України , суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням учасників справи, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Накладення арешту на майно є видом забезпечення позову, передбаченим п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", зазначено, що суди при вирішенні питання про забезпечення позову мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність, та брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Також, відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову, наприклад, накласти арешт на майно.
Із викладеного слідує, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.
За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що видача відповідачем ОСОБА_3 довіреності з правом розпорядження спірним автомобілем на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не може слугувати беззаперечним та переконливим доказом намірів відповідачів відчужити вказане майно. Інших доказів на обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову стороною позивачки не надано.
Сама ж заява про забезпечення позову не містить посилання на безсумнівні та вагомі мотиви, які б свідчили на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, а також того, що захист прав, свобод та інтересів позивачки буде неможливим без вжиття відповідних заходів і для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль і наскільки значні витрати будуть при цьому понесені.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про неможливість та недоцільність забезпечення позову у зазначений представником позивачки спосіб, у зв`язку з чим дійшов висновку про необхідність відмови у задоволені заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 149, 153, 157 ЦПК України, суд
У задоволенні заяви представника позивачки ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на авто, витребування з чужого незаконного володіння відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Суддя Н.В. Чернякова