АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року

м. Чернівці

справа №722/2022/19

провадження 822/560/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів Половінкіна Н.Ю. Владичана А.І.

секретар Чубрей І.І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

апеляційна скарга Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Унгурян С.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі- АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 24 листопада 2014 року відповідачка отримала кредит у розмірі 7942 гривні 06 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 12 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 11038 гривень 93 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 3182 гривні 62 коп.; за відсотками в розмірі 2258 гривень 30 коп.; пені в розмірі 5598 гривень 01 коп.

Просив суд, стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року в позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень списання з будь-яких рахунків відповідачки в банку коштів в рахунок погашення зобов`язань за договором. Такі повноваження банку передбачені тільки положеннями кредитного договору від 24 листопада 2014 року, закріплені в п.2 Генеральної угоди, які можуть бути застосовані лише після набрання чинності кредитним договором від 24 листопада 2014 року.

Списання банком коштів в розмірі 7942 гривень 07 коп. з кредитного рахунку ОСОБА_1 , без її погодження, не може вважатись належним отриманням кредитних коштів позичальником, а відтак підтвердженням факту такого отримання і набранням кредитним договором від 24 листопада 2014 року чинності.

Суд прийшов до висновку, що позичальник в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором 1, сплативши до 30 листопада 2016 року 8695 гривень 07 коп. заборгованості, що свідчить про відсутність підстав для стягнення із позичальника відсотків, пені та штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна мотивована тим, що предметом спору є заборгованість що виникла з генеральної угоди від 24 листопада 2014 року. Відповідно до умов вказаної угоди сторони погодили істотні умови, а саме, надання позичальнику строкового кредиту в розмірі 7 942 гривні 07 коп. строком на 24 місяці, починаючи з 24 листопада 2014 року по 30 листопада 2016 року та сплату відсотків в розмірі 1.5 відсотків на місяць.

Апелянт посилається також на виписку з якої вбачається отримання кредитної картки та часткове погашення наявної заборгованості за угодою, що свідчить про наявність та визнання договірних правовідносин між сторонами спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом встановлено, що ОСОБА_2 підписано заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк 30 березня 2010 року.

Між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 24 листопада 2014 року (без номера) укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, з метою здійснення сприятливих умов для виконання останньою зобов`язань за договором кредиту від 02 квітня 2010 року, укладеного між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 ..

У пункті 2.1 генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 7942 гривень 07 коп. на строк 24 місяців з 24 листопада 2014 року по 30 листопада 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць (18% на рік) на суму залишку заборгованості з кредиту.

Погашення заборгованості визначене генеральною угодою в такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 397 гривень 42 коп. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат, згідно з Умовами та правилами.

Згідно із п. 2.2 генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій угоді, умовах та правилах, більше ніж на 31 день, із зобов`язань, строк яких не настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 296 гривні 81 коп.

Крім того, п. 2.8 генеральної угоди визначає відповідальність позичальника у вигляді сплати банку пені, яка передбачена умовами та правилами.

Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого станом на 12 листопада 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 11038 гривень 93 коп., яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 3182 гривні 62 коп.; за відсотками в розмірі 2258 гривень 30 коп.; пені в розмірі 5598 гривень 01 коп. (а. с. 4-5).

Строк повернення кредиту - 30 листопада 2016 року.

Нарахування відсотків здійснено за період з 24 листопада 2014 року до 12 листопада 2019 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

У даному випадку між сторонами виникли права та обов`язки на підставі генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищезгаданим кредитним договором.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в укладеній генеральній угоді від 24 листопада 2014 року визначено розмір процентів та порядок їх сплати.

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на не надання позивачем доказів на підтвердження того, що кредитна сума 7942 гривні 07 копійок була списана не правомірно оскільки, генеральна угода є самостійним зобов`язанням між сторонами, направленим на реструктуризацію існуючої фіксованої суми заборгованості за вказаними кредитними договорами, виконання якої передбачено ст.ст. 526, 1049 ЦК України.

Генеральна угода, яка є самостійним зобов`язанням, хоч і є похідним від заяви-анкети ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» від 30 березня 2010 року.

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості, враховуючи, що відповідач несе відповідальність за його невиконання, апеляційний суд дійшов висновку, що порушенні права банку підлягають судовому захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитом, а саме: тіло кредиту та проценти.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 12 листопада 2019 року тіло кредиту складає 3182 гривні 62 копійки, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (а. с. 4,5).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції не встановив, що умови генеральної угоди, яка підписана відповідачем (а.с.7), передбачають право банку на нарахування та отримання відсотків за користування кредитом в розмірі 1,5 місячних (18 % річних).

Станом на 30 листопада 2016 року сума нарахованих відсотків складає - 563 гривні 55 коп.

Оскільки, сторонами було погоджено умови кредитування щодо сплати процентів, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості по відсотках за користування кредиту нарахованих станом на 30 листопада 2016 року (строк повернення кредиту) в сумі 563 гривні 55 коп.

Вимоги банку про стягнення процентів після 30 листопада 2016 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і задоволенню не підлягають.

Наведене спростовує висновки суду першої інстанції в частині відсутності обов`язку ОСОБА_1 зі сплати відсотків за користування кредитом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач також просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 5598 гривень 51коп.

При цьому, позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача з умовами та правилами, на які посилається банк.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані умови та правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Заява-анкета ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Публічному акціонерному товаристві Комерційному банку «ПриватБанк» від 30 березня 2010 року, генеральна угода між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 24 листопада 2014 року (без номера) не передбачають нарахування пені і комісії за неналежне виконання умов кредитного договору.

Посилання апелянта на п. 2.8. генеральної угоди не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вказаний пункт передбачає відповідальність позичальника у вигляді пені.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку заявленої суми пені.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Згідно з п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

При зверненні до суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 1921 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №ZZ426D0MKZ від 26 листопада 2019 року (а.с.39) та за подання апеляційної скарги - 2881 гривні 50 копійок, що підтверджується платіжним дорученням № PROM7BDQ00 від 07 травня 2020 року (а. с. 105).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 3746 гривень 17 копійок, що становить 33,93 % від ціни позову.

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 651 гривню 79 копійки (1921*33,93/100) в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 977 гривень 69 копійок (2881,5*33,93/100) у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 3746 гривень 17 копійок, яка складається із заборгованості: за кредитом в розмірі 3182 гривні 62 коп.; за відсотками в розмірі 563 гривні 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 651 гривню 79 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 977 гривень 69 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: А.І. Владичан

Н.Ю. Половінкіна