№ 242/2374/20
№ 4-с/242/26/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 р. Селидівський міський суду Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., секретаря Сафроновій К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Приватний виконавець виконавчого округу місто Київ Юхименко Ольга Леонідівна, АТ «Державний ощадний банк України», на дії приватного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. незаконними та скасувати постанову приватного виконавця від 29.04.2020 року про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню № 59881894 в частині арешту заробітного банківського рахунку Ощадбанк № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 . В обґрунтування скарги посилається на те, що приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 59881894 від 29.04.2020 року про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса БРНО Колейчик В.В. № 2931 від 31.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 11 268,54 грн. На початку травня 2020 року скаржник отримала лист від приватного виконавця про арешт коштів. Згідно ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» під час звернення стягнення на заробітну плату (інші доходи) боржника не може бути утримано більше 20 відсотків від суми такої заробітної плати (доходу). За період з 01.03.2020 р. по 12.05.2020 р. з її заробітної плати відбулось відрахування на користь ТОВ ФК «Сіті-Фінанс» та приватного виконавця Юхименко О.Л. на загальну суму 3570 грн. 30 коп. Вважає постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. незаконною, а тому накладений арешт підлягає скасуванню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність та заявлені вимоги підтримала.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення на скаргу та клопотання, в якому просить закрити провадження у справі на підставі п.1ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку передбаченому законом. Таким чином, оскарження дій приватного виконавця Юхименко О.ЛЛ. щодо винесення постанови про арешт коштів боржника від 29.04.2019 року підлягає розгляду в порядку ст. 287 КАС України.

Представник АТ КБ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, надано письмові пояснення на скаргу, в яких зазначено, що згідно ст. 59 Закону України «Про банки та банківську діяльність», арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Відповідно до п. 9.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 21.04.2004 р., арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. Таким чином, Банком після отримання постанови приватного виконавця виконані лише вимоги чинного законодавства та накладено арешт на рахунок скаржника в банку. Крім того, у банка відсутній обов`язок щодо встановлення підстав та змісту виконавчих документів, на підставі яких здійснюється виконавче провадження, а також відсутні будь-які повноваження щодо відмови у накладенні арешту згідно постанови державного виконавця з підстав змісту виконавчого документа. Просять суд слухати справу у їх відсутність, та винести рішення з урахуванням норм чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені скаржником в обґрунтування скарги, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. перебуває виконавче провадження № 59881894 відносно боржника ОСОБА_1 на підставі виконавчого припису № 2931 від 31.07.2019 року приватного нотаріуса БРНО Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 11 268,54 грн.

Згідно постанови ВП № 59881894 від 29 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису № 2931 від 31.07.2019 року приватного нотаріуса БРНО Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованість в розмірі 11 268 грн. 54 коп., накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та які належать боржнику ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами. Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі листи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, а і іншими органами. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Імперативною нормою закону (частина друга статті 74 Закону № 1404-VIII) установлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

Таким чином, юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Суд звертає увагу, що скаржник ОСОБА_1 звернулась зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. ВП № 59881894 від 29.04.2020 року про арешт коштів боржника, винесеної при примусовому виконання виконавчого припису № 2931 від 31.07.2019 року приватним нотаріусом БРНО Колейчик В.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Сіті Фінанс» заборгованості в розмірі 11 268,54 грн.

Тобто в цьому випадку ОСОБА_1 оскаржила дії приватного виконавця щодо виконання не судового рішення, а виконавчого припису виданого іншим органом, а саме приватним нотаріусом БРНО Колейчик В.В.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 213/2012/16.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги скаржника про визнання незаконною та скасування постанови про арешт коштів боржника ВП № 59881894 від 29.04.2020 року, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а мають бути розглянуті в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Таким чином, провадження за даною скаргою слід закрити, оскільки така скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 19,206, 255, 263-265,447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Приватний виконавець виконавчого округу місто Київ Юхименко Ольга Леонідівна, АТ «Державний ощадний банк України» на дії приватного виконавця, закрити в зв`язку з тим, що скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити скаржнику, що розгляд скарги вказаної категорії справ належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська