РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/647/20

провадження у справі № 2/0285/414/20

10 червня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді……………….......Літвин О. О.

секретаря………………………………Касянчук І. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за правилами спрощеного позовного провадження

за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Акціонерне товариство Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПриватБанк, банк) звернулось до ОСОБА_1 з позовом, у якому просило стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 480,95 грн., яка утворилась станом на 11.11.2019.

Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 04.07.2006 між банком та відповідачем, останній отримав кредит в розмірі 7 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua//terms/pages/70/, складає договір про надання банківських послуг.

Неналежне виконання позичальником умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Сторони в судове засідання не прибули, в заявах до суду просили справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача у відзиві від 24.03.2020 просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Банком не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів; даних про те, якою послугою мав намір скористатись останній, яку картку просив оформити на своє ім`я та який кредитний ліміт на ній було встановлено; відсутні істотні умови кредитного договору та банком вказана невірна дата укладення кредитного договору 04.07.2006, замість правильної 16.06.2006. Крім того, вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній звернувся до суду з вказаним позовом майже через 14 років після несплати чергового платежу.

У відповіді на відзив від 05.05.2020 представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо відзиву на позовну заяву зазначив, що з виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що до певного часу останній належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що під час використання кредитних коштів він знав, розумів, усвідомлював і погодився з умовами кредитування у Банку, що свідчить про необґрунтованість її відзиву. Щодо дати укладення договору від 04.07.2006 вказав, що вона відповідає даті відкриття рахунку, крім того, зазначив, що оскільки кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, вважає, що строк позовної давності дотримано позивачем.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 480,95 грн., з яких: 4 993,96 грн. - заборгованість за кредитом; 39 749,80 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 737, 19 грн. - штрафу (500 грн. - фіксована частина, 2 237, 19 грн. - процентна складова).

На підтвердження факту укладення з ОСОБА_1 кредитного договору, банк надав Заяву, яка датована 16.06.2006 та Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі, в інакшому випадку - він є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки, окрім іншого, може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства, і яку відповідно до ст.625 ЦК України зобов`язаний сплатити позичальник, якщо він своєчасно не повернув суму позики.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 09 січня 2020 року в справі № 203/4297/18.

Під час розгляду справи встановлено, що надана позивачем Заява не містить даних про те, якою послугою мав намір скористатись позичальник та яку картку просив оформити на своє ім`я, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до його заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт йому було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інше). Додані до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не підписано позичальником.

Крім того, слід звернути увагу на те, що в позовній заяві банк зазначає, що кредитний договір було укладено 04.07.2006 з отриманням коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7 900 грн., в той час як Заява підписана ОСОБА_1 16.06.2006, з вказівкою на встановлення бажаного кредитного ліміту в сумі 5 000 грн.

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження видачі відповідачеві розміру наданого кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, а відтак доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18 (провадження №61-11260св19).

Відтак, позивачем не доведено заявлений ним позов, а тому він не підлягає задоволенню.

Щодо застосування до вказаного позову строків позовної давності, на чому у своєму відзиві наполягав представник відповідача, то слід зазначити наступне.За умовами договору відповідачу 04.07.2006 була надана платіжна картка, термін дії якої 12 місяців, і після цього повторно не видавалась, а тому при визначенні строку виконання зобов`язання за цим договором необхідно виходити з того, що строк його виконання - 04.07.2007. До суду з позовом банк звернувся лише у лютому 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Однак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Інший висновок суду не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, - суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення - 15 червня 2020 року.

Головуючий суддя О. О. Літвин