Ухвала

16 червня 2020 року

м. Київ

справа № 496/2783/15

провадження № 61-12448св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 967 559,19 грн.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 23 425,91 доларів США, що за курсом 22,53 відповідно до службового розпорядження НБУ від 24 квітня 2015 року складає 527 785,75 гривень за кредитним договором № K3H1AK01955226 від 24 листопада 2006 року та складається: 11 712,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 1,67 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11 712,12 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2017 року без змін.

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення, а у справі ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї ухвали норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2018 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Біляївського районного суду Одеської області.

16 травня 2018 року справа № 496/2783/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С., Фаловської І. М.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-ІХ) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, справу слід призначити до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Враховуючи категорію і складність справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду колегією у складі п`яти суддів.

Керуючись статтями 34, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2017 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 17 січня 2018 року призначити до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська