Справа № 234/1730/20
Провадження № 6/234/94/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Нейло І.М., за участю секретаря судового засідання Ридош Г.Ю., представника Краматорського міського відділу ДВС Ванесян Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Краматорський міський відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ТОВ «Фінансова компанія « Довіра та гарантія», про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Краматорського міського суду з вказаною заявою в якій просив скасувати заборону виїзду за кордон накладену ухвалою Краматорського міського суду від 30.03.2018 по справі № 234/4267/18.

Згідно поданої заяви та додаткових пояснень, Краматорським міським відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснювалися виконавчі провадження ВП № 50949987, ВП № 50949771 та ВП № 52056452 за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 року у цивільній справі № 185/1484/15ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитної заборгованості та судового збору. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 30.03.2018, в рамках виконавчих проваджень ВП № 50949987, ВП № 50949771 та ВП № 52056452 заявника було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон. З відомостей автоматизованої системи виконавчих проваджень заявнику стало відомо, що виконавчі провадження ВП № 50949987, ВП № 50949771 та ВП № 52056452 були завершені. Заявник не знав про існування рішення суду про стягнення заборгованості та не мав інформації щодо відкритих виконавчих проваджень. Оскільки раніше відкриті виконавчі провадження, по зобов`язанням заявника, були завершені, вважає, що обмеження у праві виїзду за межі України повинні бути скасовані. Заявнику відомо, що виконавчою службою заведені виконавчі провадження № 60606200 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 12 451,52 дол. США та провадження № 60606314 про стягнення судового збору 1 968,59 грн. На думку заявника він не ухиляється від виконання рішення суду оскільки офіційно працевлаштований та з його заробітної плати утримується заборгованість.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просив заяву розглянути без його участі.

Представник Краматорського міський відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судовому засіданні пояснила, що Краматорським міським відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) здійснюється виконавчі провадження № 60606200, № 60606314 за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 року у цивільній справі № 185/1484/15ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів в сумі 12451, 52 доларів США та судового збору. 18 вересня 2017 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було замінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Бманк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК Довіра та гарантія». У зв`язку з ухиленням ОСОБА_1 від виконання рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення заборгованості, Краматорським міським судом відносно ОСОБА_1 було встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України. Вважає, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового рішення та виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості оскільки 23.11.2016, у присутності ОСОБА_1 , державним виконавцем накладався арешт на належний заявнику транспортний засіб. Відповідач працевлаштований в ТОВ «Флавінвест», яке прийняло до виконання виконавчий лист та здійснило утримання з заробітної плати ОСОБА_1 заборгованість за один місяць. Представник Краматорського міський відділу ДВС вважає, що оскільки заборгованість ОСОБА_1 не погашена, тому відсутні підстави для задоволення заяви про скасування заборони виїзду за кордон.

Представник ТОВ «ФК Довіра та гарантія» в судове засідання, не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заперечення згідно якого ОСОБА_1 04 грудня 2007 року уклав Кредитний договір та взяв на себе зобов`язання, в строки передбачені договором, забезпечити повернення Банку одержаного кредиту та нарахованих процентів. Заявник, в порушення умов Договору не виконав, взятих зобов`язань та не повідомив про зміну адреси. Дізнавшись про обмеження у праві виїзду за межі України та наявність рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області про стягнення суми боргу, не звернувся до державного виконавця та/або ТОВ «ФК та Гарантія» щодо вирішення питання про погашення суми боргу за кредитним договором. ОСОБА_1 , не здійснив жодного платежу на погашення суми боргу, на контакт не йде, тому ТОВ «ФК та Гарантія» вважає, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, просили у задоволенні заяви відмовити.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.03.2015 року у справі № 185/1484/15ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі 12451, 52 доларів США та 1968, 59 грн. судового збору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року у справі № 185/1322/16ц було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 53119, 05 доларів США .

На підставі виконавчих листів від 09.06.2015 та 22.07.2016, державним виконавцем Краматорського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області були відкриті виконавчі провадження: 21.04.2016р. ВП № 50949987, ВП № 50949771 та 25.08.2016р. ВП № 52056452.

В рамках виконавчого провадження від 25.08.2016 № 52056452, державним виконавцем Київського районного відділу м. Донецька ДВС ГТУЮ, 23.11.2016 був накладений арешт на належний ОСОБА_1 транспортний засіб Nissan Pathfinder д.н. НОМЕР_1 ., який було повернуто боржнику для зберігання.

03.12.2014р. ОСОБА_1 перемістився з тимчасово окупованої території Калінівського р-ну м. Донецька до м. Києва.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.09.2017 було замінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК Довіра та гарантія».

30 березня 2018 року, за поданням державного виконавця Краматорського міського відділу державної виконавчої служби, Краматорський міський суд Донецької області постановив ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження від 21.04.2016 ВП № 50949987, ВП № 50949771 та від 25.08.2016 ВП № 52056452 були завершені.

Як вбачається з матеріалів клопотання 18.11.2019 р. були відкриті виконавчі провадження № 60606200, № 60606314 за повторним зверненням до виконання виконавчих листів, виданих Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 11.03.2015 року щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 12451, 52 доларів США та 1968, 59 грн. судового збору.

Згідно довідки ТОВ «Флавінвест», ОСОБА_1 офіційно працює на вказаному підприємстві з 05.08.2019 р.

11.02.2020 Краматорський міський відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) направив до виконання, за місцем роботи ОСОБА_1 , а саме ТОВ «Флавінвест», виконавчий лист № 185/1484/15ц від 09.06.2015 р.

Згідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Відповідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Закон України від 21січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 2 ст. 6 вищевказаного Закону підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно із статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою "Напияло проти Хорватії" (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою "Луордо проти Італії " (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою "Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини" (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою "Рінер проти Болгарії", §124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш і Фельдешне Хайлик проти Угорщини", §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою "Сіссаніс проти Румунії"), скарга № 23468/02, § 70).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Передбачені законом юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон можуть бути установлені судом не за наявність факту невиконання зобов`язання, установленого рішенням суду, а за ухилення від його виконання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, після повернення виконавчих документів стягувачу, останній пред`явив частину виконавчих документів до виконання але зважаючи на те, що ОСОБА_1 офіційно працює, та згідно пояснень представника виконавчої служби, з його заробітку утримується заборгованість, вказане свідчить про те, що боржник на час розгляду клопотання, не ухиляється від виконання рішення суду.

З врахуванням дії вказаного обмеження протягом 2 років, а також наявність у боржника транспортного засобу, який можливо реалізувати, тим самим задовольнивши вимоги стягувача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 259, 260, 261, ч.5 ст. 441 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яке встановлене ухвалою Краматорського міського суду від 30 березня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду, через Краматорський міський суд Донецької області, шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 14.05.2020 року.

Суддя Краматорського

міського суду/підпис/ І.М. Нейло

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Ухвала набрала законної сили «01» червня 2020 року

Оригінал ухвали знаходиться в матеріалах справи №234/1730/20

Помічник судді О.М.Гарагуля

02.06.2020р.