ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2098/17
Провадження № 2/210/75/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа, - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -
Ухвалою суду від 22.02.2019 року цивільну справу прийнято до провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
Представник позивача - АТ «УкрСиббанк» в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі (а.с.146).
Відповідач - ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи повідомлена, про причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, правом надання відзиву на позов не скористалася.
Третя особа - ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, правом надання пояснень на позов не скористався.
У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про час та місце розгляду справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вартість предмету іпотеки станом на 24.10.2006 року складала 131300,00грн. (а.с.23).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Як вбачається з тексту даного рішення у позові до поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено з посиланням на ст.559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється у зв`язку зі збільшенням процентної ставки без згоди поручителів.
Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» визначає, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Позивач на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» 31.03.2017 року направив на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогу про усунення порушення умов кредитного договору. Попереджено, що у випадку не усунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги, банк буде вимушений вжити заходів щодо повернення суми кредиту, що залишилася, сплати нарахований процентів та пені, які підлягають уточненню на дату фактичного повернення коштів шляхом реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.27-30), однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, відтак у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.
Отже, у даному спорі вирішується питання забезпечення невиконаного третьою особою зобов`язання ОСОБА_2 за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відтак, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.
З огляду на наведене, враховуючи, що банк змінив строк виконання основного зобов`язання пред`явленням 07.04.2016 року позову про дострокове стягнення заборгованості, суд вважає, що у банку припинилося право нараховувати надалі відсотки за кредитом до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі.
А тому, наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
Пунктом 4.2 Договору іпотеки передбачена можливість звернення стягнення на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотеко держателя (а.с.25).
Позивач просить реалізувати предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що відповідає вимогам ст.39 Закону України «Про іпотеку».
Ухвалою суду від 16.05.2018 року за клопотанням позивача у справі призначалася судово-оціночна експертиза на вирішення якої ставилося питання оцінки предмету іпотеки домоволодіння: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 87,1кв.м., житловою площею 62,9кв.м., що належить ОСОБА_1 , для визначення ринкової вартості вказаної квартири з метою продажу з прилюдних торгів (а.с.120).
Зазначена експертиза не проведена, позивачем 28.11.2019 року подано заяву, в якій він посилався на зміни у законодавстві та відсутності необхідності у проведенні такої експертизи (а.с.138).
Дійсно, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» змінено положення ст.39 Закону України «Про іпотеку».
Так, частинами 1, 2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Відтак, оцінка предмета забезпечення (майна) сторонами на момент укладення договору не впливає на обсяг забезпечених вимог у разі звернення стягнення на предмет забезпечення.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки заборгованість за кредитним договором має місце, забезпечення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено договором, укладеним між позивачем та боржником, тому суд задовольняє позов в межах заборгованості, яка існувала на час ухвалення рішення суду від 26.12.2016 року.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1600,00грн. (а.с.1).
Пунктом 1 частини 7 статті 265 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.
Так, 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Згідно з п.п.1 п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільнення від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно.
Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 цього Закону.

Крім того, згідно зі статтею 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1196цс15 та від 10 червня 2015 року у справі №6-2096цс16, постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №275/997/13-ц (провадження №61-9778 св 18).

Оскільки квартира АДРЕСА_1 виступає як забезпечення зобов`язань за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували наявність у відповідача іншого житла, суд в частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупиняє виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.253, 257, 261, 525, 526, 629, 1216, 1218, 1219, 1220, 1231, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст.17, 23, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.19, 57 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.4, 5, 13, 77, 81, 121, 141, 265, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , третя особа, - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, - задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет іпотеки (договір іпотеки №0-3, укладений 24 жовтня 2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького МНО Літвіновою І.І., зареєстрований в реєстрі №5796), а саме: чотирикімнатну квартиру, загальною площею 87,1кв.м., житловою площею 62,9кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 06.06.2000 року, приватним нотаріусом Криворізького МНО Рукавіціною Н.В., зареєстровано в реєстрі за №-3025, - в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 24 жовтня 2006 року за основним боргом та процентами - у розмірі 4250,67 доларів США (чотири тисячі двісті п`ятдесят доларів США 67 центів) та пенею за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 19 316,53грн. (дев`ятнадцять тисяч триста шістнадцять гривень 53 коп.).

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначена при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В решті позову, - відмовити.

Зупинити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1600,00грн. (одна тисяча шістсот гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення через Дзержинський суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

- позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», , місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим не значиться, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: Н. Ю. Вікторович