Справа № 761/4546/20
Провадження № 2/761/4384/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Притула Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в сумі 400 Євро, що станом на день звернення до суду з позовом становить 10 982,24 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

Вимоги позивач обгрунтовує тим, що позивач придбала для себе авіаквитки на 16.08.2019 року о 14 год. хв., рейс РS 336 сполученням Венеція-Київ.

Як зазначає позивач, при реєстрації на рейс їй було повідомлено про затримку рейсу, проте час затримки зазначено не було. Так як в приміщенні аеропорту у Венеції був відсутній представник авіакомпанії, отримати інформацію про причини затримки отримати не вдалось.

Рейс відбувся із затримкою 10 год. 45 хв. та літак вилетів о 22 год. 30 хв. 16.08.2019 року. Внаслідок затримання рейсу позивач запізнилась на рейс РS085 за маршрутом Київ-Запоріжжя та змогла прилетіти аналогічним рейсом РS085 17.08.2019 року, тобто на добу пізніше.

Враховуючи, що позивачу відмовили у перевезенні проти її волі, відповідач має виплатити їй компенсацію в розмірі 400 Євро. На претензію позивача відповідач запропонував компенсацію в розмірі 250 Євро.

Обгрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначала, що вона перенесла дві операції та знаходилась на післяопераційній реабілітації, постраждала емоційно та фізично і у вересні 2019 року знову опинилась на госпіталізації. А тому виходячи із засад розумності та справедливості позивач оцінила моральну шкоду в сумі 15 000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.02.2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

13 квітня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що затримка рейсу відбулась у зв`язку з несправністю літака, який мав здійснювати рейс, а всі інші літаки були задіяні у здійсненні інших рейсів, тому оперативної заміни літака не відбулось. Рейс було затримано на 08 год. 22 хв., а прибуття до Києва на 08 год. 10 хв., тобто рейс прибув о 01 год. 25 хв. 17.08.2019 року за київським часом. Стикувальний рейс позивачки відправився за розкладом о 20.10. В зв`язку із запізненням на стикувальний рейс позивачу було надано безкоштовний сервіс у вигляді переоформлення її квитка на найближчий рейс до м.Запоріжжя, поселення в готелі та харчування. А тому, отримавши претензію позивача було прийнято рішення про сплату компенсації в розмірі 250 Євро. Позивачці не було відмовлено у перевезенні, а мала місце затримка рейсу з технічних причин, а сплата компенсації за затримку рейсу не передбачена діючим законодавством. Регламент ЄС №261/2004 від 11.02.2004 року на який посилається позивач не діє на території України, оскільки Україна не є членом Європейського Союзу. Також представник зазначає, що під час перевезення не було спричинено моральної шкоди позивачу, а тому відповідно відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди так як діюче законодавство не передбачає її відшкодування.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Сторони не звертались до суду з клопотанням про слухання справи з викликом сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши відзив відповідача, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав.

Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 908 ЦК України встановлює, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 910 ЦК України передбачає, що за договором перевезення пасажира перевізник зобов`язується перевезти пасажира до пункту призначення, а у разі здавання багажу, доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу. Укладання договору перевезення пасажира та багажу з перевізником підтверджується видачею пасажирського квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з положеннями частини 6 статті 100 Повітряного кодексу України, авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Згідно з частиною 16 статті 100 Повітряного кодексу України, пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Пункт 1 Розділу VI "Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу" (затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 за № 735, зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 28.12.2012 за №2219/22531) визначає, що тарифи, що використовуються, - це встановлені й опубліковані перевізником або від імені перевізника (або якщо не опубліковані, то розраховані згідно з тарифними нормативами перевізника) тарифи на рейс або рейси з місця відправлення до місця призначення, зазначені у квитку, які чинні у день оплати квитка для відповідного класу обслуговування. Кожний тариф передбачає правила його використання, якими встановлюються строк дії квитка, умови використання тарифу та повернення сум за невикористану частину перевезення тощо. Правила застосування тарифів затверджуються керівником перевізника та розміщуються на сайті перевізника та повинні бути доступними пасажирам для ознайомлення.

Стаття 920 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із статтею 103 Повітряного кодексу України, положення цього розділу застосовуються до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого на території України, а також до пасажирів, які вирушають з/до аеропорту, розташованого в іншій країні, до/з аеропорту, розташованого на території України.

Положення цього розділу застосовуються до пасажирів (регулярних та чартерних рейсів), яким відмовлено у перевезенні проти їхньої волі або рейс яких скасовано чи затримано, за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, що передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений (включаючи електронні засоби), або, якщо час реєстрації не зазначено, не пізніше ніж за 45 хвилин до зазначеного часу відправлення, чи забронював рейс, який затримано/перенесено авіаперевізником або фрахтувальником повітряного судна (туроператором) на інший рейс незалежно від причин затримки/перенесення.

Частина 6 статті 100 Повітряного кодексу України визначає, що авіаперевізник у своїх правилах повинен встановити та довести до відома пасажирів порядок виплати компенсації і надання допомоги пасажирам у разі відмови від прийняття на борт або скасування польоту чи затримки вильоту, зниження класу обслуговування пасажира, повернення плати за ненадану послугу з повітряного перевезення, розмір та спосіб виплати компенсації і обслуговування пасажирів, яким відмовлено у прийнятті на борт. Зазначені правила повинні відповідати вимогам та правилам, установленим міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, законодавству України, в тому числі авіаційним правилам України. При цьому розмір виплати компенсації та надання допомоги пасажирам мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів.

Частина 16 статті 100 Повітряного кодексу України визначає, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач придбала електронний квиток авіакомпанії МАУ № 506 для міжнародного повітряного перевезення по маршруту Венеція-Київ рейсом PS 336 16.08.2019 року о 14 год.00 хв.

Крім того, позивач мала придбаний на власне ім`я квиток на рейс РS085 маршрутом Київ-Запоріжжя на 16.08.2019 року о 20 год. 10 хв.

Отже, між сторонами був укладений договір перевезення.

Стаття 106 Повітряного кодексу України регулює питання сплати компенсації пасажирам у разі затримки рейсу.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, затримка рейсу відбулась на 08 год. 22 хв., тобто до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню положення ч.3 ст.106 Повітряного кодексу України згідно із якою якщо затримка рейсу перевищує п`ять годин, пасажирам має бути запропоновано обслуговування відповідно до частини другої статті 104 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч.2 ст.104 Повітряного кодексу України, крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір:

1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості;

2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць.

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача компенсації в розмірі 400 Євро посилалась на положення статті 104 Повітряного кодексу України. Проте суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами не можуть бути застосовані положення зазначеної статті, оскільки вона регулює питання сплати компенсації пасажирам у разі відмови у перевезенні, проте позивачу не було відмовлено у перевезенні, а відбулась затримка рейсу.

Позивач зазначила, що відповідач повідомив про можливість сплати винагороди в сумі 250 Євро. Крім того, з листа від 22.11.2019 року вбачається, що відповідач погодився сплатити на користь позивач компенсацію в еквіваленті 250 Євро.

Позивач не надала суду доказів, що вона надала відповідачу реквізити для здійснення перерахунку компенсації.

Отже, оскільки діючим законодавством не передбачено сплату компенсації за затримку рейсу в сумі 400 Євро, а відповідач не заперечує сплатити компенсацію, що еквівалентна 250 Євро на виконання положень ч.3 ст.106, ч.2 ст.104 Повітряного кодексу України, позивач не скористалась своїм правом на отримання компенсації, яку відповідач виявив бажання виплатити, тому суд вважає, що на даний час відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації в сумі 400 Євро.

Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди варто зазначити наступне.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Закон пов?язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи.

Стаття 23 ЦК України встановлює, яку форму може набувати моральна шкода, та в яких випадках вона може бути заподіяна особі. Перелік не має вичерпного характеру.

Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснює, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених положеннями Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 02.07.2019 року по 05.07.2019 року та з 10.07.2019 року по 14.07.2019 року, з 17.07.2019 року по 29.07.2019 року.

Як зазначала позивач, в період з 03.09.2019 року по 13.09.2019 року вона перебувала на лікуванні у зв`язку з хвилюваннями, які вона зазнала 16.08.2019 року у зв`язку із затримкою рейсу. Проте виписка із медичної карти стаціонарного хворого не містить інформації про те, що саме внаслідок несвоєчасного відправлення рейсу погіршився стан здоров`я позивача. В той же час із виписки вбачається, що погіршення стану позивача відбувається протягом 6 місяців.

Правовідносини, які виникли між сторонами не передбачають відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди внаслідок затримки рейсу, а тому суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Так як суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України з відповідача не можуть бути стягнуті витрати на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання рішення суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула