Ухвала

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 395/1186/16-ц

провадження № 61-45717св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новомиргородська міська рада Кіровоградської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року у складі судді Орендовського В. А., додаткове рішення цього ж суду від 14 травня 2018 рокута постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Письменного О. А., Єгорової С. М., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області та міського голови м. Новомиргорода Забажана І. В., у якому просила визнати незаконним та скасувати розпорядження від 21 липня 2016 року № 251 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити її на посаді завідуючої дошкільним навчальним закладом (далі - ДНЗ) № 3 «Сонечко» м. Новомиргорода Кіровоградської області та надати дозвіл працювати вихователем у вказаному ДНЗ з навантаженням 10 годин на тиждень з 21 липня 2016 року, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 липня 2016 року до дня поновлення на роботі, а також моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн, завдану незаконним звільненням, зобов`язати міського голову м. Новомиргорода Забажана І. В. виключити відомості про її звільнення з трудової книжки.

Позовна заява мотивована тим, що з 2009 року по 21 липня 2016 року ОСОБА_1 працювала у ДНЗ № 3 «Сонечко» м. Новомиргорода Кіровоградської області. З початку 2016 року з боку виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Кіровоградської області та особисто міського голови відносно неї відбувався тиск з метою звільнення її з посади завідуючої ДНЗ № 3 «Сонечко». Розпорядженням міського голови м. Новомиргорода Забажана І. В. від 21 липня 2016 року № 251 її звільнено з займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогули без поважних причин, а саме: за часткове самовільне продовження щорічної основної відпустки, з 21 липня 2016 року.

17 березня 2016 року вона звернулася до міського голови Забажана І. В. із заявою про надання їй щорічної основної відпустки, однак у її наданні було відмовлено, а заяву повернуто у зв`язку з тим, що в ній не було зазначено період та кількість днів відпустки. 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 вдруге звернулася із заявою про надання щорічної основної відпустки за 2015-2016 роки, яка була зареєстрована за вх. № 228 від 19 квітня 2016 року. 21 квітня 2016 року їй було відкрито лікарняний лист, про що вона повідомила по телефону секретаря міської ради ОСОБА_4 та заступника міського голови по фінансовій частині ОСОБА_5 . Під час перебування на лікарняному її повідомлено про те, що розпорядженням міського голови їй надано щорічну основну відпустку тривалістю 42 календарні дні, починаючи з 25 квітня 2016 року. Отже, до роботи їй необхідно було приступити 09 червня 2016 року. На лікарняному ОСОБА_1 перебувала з 21 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року, тобто 16 днів, з яких 12 днів відпустки.

Посилаючись на статтю 11 Закону України «Про відпустки», позивач зазначала, що вона має право на продовження щорічної основної відпустки, оскільки у період її відбування перебувала на лікарняному, тому до роботи вона приступила 21 червня 2016 року. Крім того, під час перебування у відпустці вона ще раз була на лікарняному у період з 26 травня 2016 року по 13 червня 2016 року, у зв`язку з чим 23 червня 2016 року звернулася з відповідною заявою про продовження щорічної основної відпустки з 24 червня 2016 року, однак дана заява розглянута не була.

Згідно з дорученням Новомиргородського міського голови Кіровоградської області (вих. № 656 від 24 червня 2016 року) їй запропоновано пояснити причину відсутності на робочому місці з 14 червня 2016 року по 17 червня 2016 року включно. На підставі вказаного доручення, 15 липня 2016 року вона надала письмові пояснення, однак вони враховані не були та її притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

ОСОБА_1 зазначала, що у зв`язку з незаконними діями Новомиргородського міського голови їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона стала частіше хворіти, порушився її нормальний життєвий ритм, змінилося ставлення знайомих до неї.

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 24 лютого 2017 року замінено первісних відповідачів належним відповідачем - Новомиргородською міською радою Кіровоградської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач законно, у відповідності до пункту 4 частини першої статті 36, пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, припинив трудовий договір з ОСОБА_1 шляхом його розірвання у зв`язку з допущенням останньою дисциплінарного проступку, а саме: прогулу без поважних причин. Продовження невикористаної частини щорічної відпустки через хворобу працівника під час відпустки не відбувається автоматично, а необхідно звернутися з відповідною заявою та надати листки непрацездатності, що підтверджують перебування на лікуванні під час відпустки й вирішити питання щодо продовження відпустки. Позивач повинна була приступити до роботи 14 червня 2016 року після закриття лікарняного (останній день тимчасової непрацездатності 13 червня 2016 року). Натомість, ОСОБА_1 приступила до роботи лише 21 червня 2016 року і в цей день надала Новомиргородськійміськійраділікарняний, тобто офіційно підтвердила поважну причину своєї відсутності на роботі по 13 червня 2016 року. З 14 по 17 червня 2016 року будь-яких документів, які б підтверджували перебування позивача у стані тимчасової непрацездатності до відповідача не надходило, із заявою про перенесення залишку невикористаної відпустки на вказаний період ОСОБА_1 також не зверталася, що свідчить про те, що вонабез законних підстав та без поважних причин була відсутня на роботі 14,15,16,17 червня 2016 року, чим допустила дисциплінарний проступок. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, виключення відомостей про звільнення позивача з її трудової книжки є похідними від вимоги про поновлення на роботі, тому задоволенню також не підлягають.Що стосується вимоги про надання дозволу працювати вихователем у ДНЗ з навантаженням 10 годин на тиждень, то суд дійшов висновку, що така є безпідставною, оскількиробота вихователем у ДНЗ не відноситься до роботи за сумісництвом і відповідно таке право позивача припинилося разом зі звільненням з посади завідуючої ДНЗ №3 «Сонечко».

Додатковим рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 14 травня 2018 року доповнено рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Новомиргородської міської ради Кіровоградської області судові витрати по справі, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в сумі 11 000,00 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що з наданих документів вбачається, що відповідачем дійсно понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Сума цих витрат співмірна із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, складністю таких послуг, часом, витраченим адвокатом на їх виконання, значенням справи для відповідача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 14 травня 2018 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з того, що при звільненні позивача її трудові права порушені не були.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року, додаткове рішення цього ж суду від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

У січні 2019 року від Новомиргородської міської ради Кіровоградської області до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, виходячи з наступного.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2020 року передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 712/9213/18 (провадження № 61-14934св19) за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправним і скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та про звільнення з роботи, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з метою відступлення від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 289/51/16-ц (провадження № 61-13864св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 466/4738/18 (провадження № 61-7543св19), відповідно до якої питання визначення строків та періодів перенесення чи продовження відпустки у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю працівника в період відпустки вирішується за заявою працівника наказом роботодавця.

Передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважала, що«продовження» щорічної відпустки у разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку під час її тривалості, погодження із власником або уповноваженим ним органом не потребує.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року справу № 712/9213/18 (провадження № 61-14934сво19) призначено до розгляду.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 712/9213/18 (провадження № 61-14934св19).

Відповідно до частини другої статті 415 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За змістом пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі).

Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 712/9213/18 (провадження № 61-14934сво19).

Керуючись статтями 252, 253, 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі № 395/1186/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 25 квітня 2018 року, додаткове рішення цього ж суду від 14 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2018 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 712/9213/18 (провадження № 61-14934сво19).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов

В. С. Жданова

В. М. Ігнатенко