Справа № 161/77/20
Провадження № 2/168/98/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2020 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Островерхої Т.С.,

розглянувши в смт. Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги,

в с т а н о в и в:

ПрАТ «ВФ Україна» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані телекомунікаційні послуги. Позовні вимоги мотивує тим, що ПАТ «МТС Україна» (правонаступником якого є позивач) та відповідач 14.06.2016 р. уклали Договір про надання послуг рухомого (мобільного) зв`язку.

Відповідно до п.1.1 цього договору оператор зобов`язався надати замовлені абонентом послуги мобільного зв`язку в межах України згідно з відповідною ліцензією, міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з роумінг - партнерами оператора. Відповідно до п. 1.2 Договору загальні умови і порядок надання послуг встановлюються згідно з законодавством, регламентуються Умовами користування, які є невід`ємною частиною цього договору.

У момент підписання договору відповідач обрав тарифний пакет «RED XL» і послуги, які вказані в Договорі.

ПрАТ «ВФ Україна» свої зобов`язання за договором виконало, надавши відповідачу послуги мобільного зв`язку на суму 4905 грн.

Відповідно до вимог п.5.1, п.6.1 договору відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач у строк до 15.07.2016 р. не оплатив отримані ним послуги зв`язку. У зв`язку з виникненням заборгованості на адресу відповідача 25.01.2017 р. була надіслана претензія з проханням терміново сплатити суму заборгованості, яка залишена відповідачем без задоволення.

Таким чином, сума заборгованості відповідача перед ПрАТ «ВФ Україна», яку позивач просить стягнути з відповідача, і яка виникла з 16.07.2016 р. становить 4905 грн. Також на підставі ст.611 ЦК, п.7.1 Договору та ст.36 Закону України «Про телекомунікаційні послуги» позивач просить стягнути з відповідача пеню за порушення зобов`язання в розмірі 835,86 грн. за період з 27.12.2018 р. по 26.12.2019 р. (1 рік до моменту звернення до суду). Крім того, за прострочення зобов`язання просить стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК втрати по інфляційних процесах в розмірі 1943,85 грн. та 3 % річних в розмірі 507,16 грн.

Ухвалою від 21.02.2020 р. відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

16.03.2020 р. відповідач надав відзив в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Посилається на те, що він дійсно уклав 14.06.2016 р. вказаний вище договір. Однак, у зв`язку з фіктивним нарахуванням заборгованості за незамовлені ним послуги звернувся на початку липня 2016 р. до експерта даної компанії, за результатами цього звернення договір був достроково розірваний.

Зазначає, що через більше як три роки, а саме в вересні 2019 р. вже інша компанія шляхом перевикупу чи інших маніпуляцій щодо фіктивного боргу, безпідставно звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу, судовий наказ за його заявою був скасований.

Вважає, що якби в нього був борг перед позивачем, то ПрАТ «МТС Україна» могла відразу звернутись до суду з цивільним позовом ще в межах обумовленого в п.8.1. строку договору, тобто один рік. В укладеному з позивачем договорі послуги абоненту надавались після повної суми завдатку та авансових внесків (п.1.3, а також п. 1.6). Заборгованість нарахована за послуги, яких він не замовляв і не бажав отримувати, а саме за міжнародний роумінг. У Договорі він обрав лише тарифний пакет, відмітка про обрання послуги міжнародного роумінгу в ньому відсутня.

Відповідач вказує, що позивач безпідставно використовує його персональні дані впродовж майже 4 років, оскільки термін договору становить один рік. Стверджує, що послугу міжнародний роумінг не замовляв. Крім того, згідно з позовом заборгованість виникла з 16.07.2016 р., тому вважає, що позивач не вчасно звернувся до суду з позовом, враховуючи вимоги ст. 259 ЦК України про те, що тривалість позовної давності не може бути збільшена. Просить в позові відмовити, заборонити позивачу використовувати персональні дані відповідача без його згоди і провадження в справі закрити.

19.03.2020 р. позивач (електронною поштою, а 23.03.2020 р поштою) надав відповідь на відзив (а.с.71), в якій зазначає, що твердження відповідача про безпідставність вимог позивача до нього, оскільки відповідач уклав договір не з позивачем, не заслуговує на увагу. ПАТ «МТС Україна» було перейменовано у Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», яке також його є правонаступником, що підтверджується Статутом.

Також зазначив, що твердження відповідача про те, що він не замовляв послуги «Міжнародний роумінг» не відповідає дійсності, оскільки відповідач здійснив дистанційно замовлення послуги « ІНФОРМАЦІЯ_1 як ІНФОРМАЦІЯ_2 », що підтверджується доданим до відповіді на відзив скрін-шотом сторінки з білінгової системи на номер телефону відповідача. Можливість замовлення послуги таким чином також передбачено п.32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, згідно з яким замовлення, зміна умов надання скорочення переліку послуг можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах визначених договором, з дотримання вимог цих Правил.

Крім того, вказує, що доказом того, що відповідач замовив послугу саме міжнародного роумінгу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », свідчить та обставина, що вартість тарифного пакету відповідача становить 150 грн. на календарний місяць, а вартість підключення послуги «Роумінг як вдома» становить 500 грн. на 30 днів. Відповідач вніс на рахунок аванс в розмірі 700 грн. Таким чином представник позивача зазначає, що заперечення відповідача не обґрунтовані і не відповідають обставинам справи.

Відповідь на відзив надсилалась позивачем відповідачу, однак не отримана у зв`язку з відсутністю адресата за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 21-22). Додатково, суд надіслав відповідь на відзив на відому суду і вказану відповідачем його електронну пошту. Про дату судового засідання 17.06.2020 р. відповідач повідомлявся телефоном.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав. У телефонному режимі повідомив суд про те, що просить розглянути справу за його відсутності, вважає позов необґрунтованим, а нарахування позивачем заборгованості безпідставною, підтримує висловлені ним у відзиві на позов доводи, додаткових заперечень не подаватиме, просить в позові відмовити.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Встановлено, що 14.06.2016 р. між відповідачем ОСОБА_1 (абонент) та ПАТ «МТС Україна» (оператор) укладенодоговір № 05 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку, у відповідності до якого позивач зобов`язався надавати відповідачу замовлені згідно з договором послуги мобільного зв`язку в межах України, послуги міжнародного телефонного зв`язку здійснюються з роумінг-партнерами оператора. А відповідач зобов`язався сплачувати рахунки за надані послуги (п.1.1, п.5.1).

Згідно з умовами вказаного договору відповідач, як абонент, замовив тарифний пакет «RED XL» та наступні послуги: SMS, мобільний інтернет, міжнародна лінія, детальний рахунок друк, обрав номер 504047050. Як вказано в договорі, своїм підписом відповідач підтвердив правильність заповнення наданих ним відомостей та засвідчив ознайомлення з Тарифами оператора та Умовами користування мережами мобільного зв`язку.

З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу у білінговій системі було присвоєно особовий рахунок № НОМЕР_1 .

ПрАТ «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору в повному обсязі, надала відповідачу послуги. Зазначені послуги були надані на суму на суму 4905 грн., інформація сформована за період з 14.06.2016 р. о 30.06.2016 р. за допомогою білінгової системи позивача.

Згідно з додатковою інформацією про надані послуги (а.с.11) у червні 2016 року було зафіксовано користування відповідачем послугою «Міжнародний роумінг».

Згідно з п.5.2. Договору, Боржник зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за збереження номеру.

П. 6.1 Договору передбачає, що за наявності авансу рахунки повинні бути сплаченими в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про телекомунікації», споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

У строк до 15.07.2016 р. відповідач рахунок не оплатив, у зв`язку з чим заборгованість відповідача, починаючи з 16.07.2016 р., становить 4905 грн.

У зв`язку з цим, відповідачу була надіслана претензія № С 05/01 від 25.01.2017 р. із розрахунком заборгованості та проханням терміново її погасити. Проте, на претензію відповідач не відреагував та оплату боргу не здійснив.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ст.903 ЦК України передбачає, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання, ст.610 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Встановлено в ст. 625 ЦК, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Ст.611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 7.1. Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору відповідно до ст. 36, ст. 40 Закону України «Про телекомунікації».

Ст. 36 Закону України «Про телекомунікації» визначає, що у разі затримки плати за надані оператором, провайдером телекомунікаційні послуги споживачі сплачують пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

На підставі ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач надав до позову розрахунок заборгованості (а.с.15), який відповідачем не спростований. Суд погоджується із вказаним розрахунком, оскільки він є обґрунтованим з огляду на таке.

Отже, заборгованість відповідача за оплату телекомунікаційних послуг становить 4 905 грн.

Позивач розраховує пеню за період з 27.12.2018 р. (тобто за 1 рік до моменту звернення до суду із цією позовною заявою) по 26.12.2019 р. (дата звернення до суду із позовом), що становить 365 днів, і становить 835,86 грн.

Втрати на інфляційних процесах та 3% річних нараховуються позивачем за період з 16.07.2016 р. (з моменту виникнення заборгованості) по 26.12.2019 р. (дата звернення до суду із позовом), що становить 1258 днів, тобто 507,16 грн. і 1943,85 грн. відновідно.

З урахуванням вищенаведеного, а також згідно з розрахунком пені, 3% річних та втрат на інфляційних процесах від 26.12.2019 р. за прострочення грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити позивачу: 4 905 грн. заборгованості за надані послуги, 835,86 грн. пені; 507,16 грн. 3% річних; 1943,85 грн. - втрати на інфляційних процесах, всього 8191,87 грн.

Вказані суми і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.12, ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав суду доказів того, що на його претензії ПАТ «МТС Україна» в 2016 р. визнала нарахування боргу фіктивним і доказів того, що саме з цих підстав договір був розірваний. Крім того, розірвання договору не спростовує наявність заборгованості і не позбавляє позивача права звернення до суду і на стягнення заборгованості.

Посилання відповідача на те, що позивач не має права пред`являти до нього вимоги, оскільки він не укладав договору із компанією ПАТ «ВФ Україна», не заслуговує на увагу, з огляду на те, що ПАТ «МТС Україна» було перейменовано у Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», яке також є його правонаступником, що підтверджується наданим суду витягом зі Статуту, зокрема п.1.2 та п.1.3 (а.с.17 - зворот).

Відповідач стверджує, що оскільки ПАТ «МТС Україна» не звернулось до суду з позовом в строк, передбачений п.8.1 договору 1 рік, це свідчить про відсутність в нього боргу перед позивачем. Разом з тим, такі доводи відповідача не обґрунтовані. Згідно з п.8.1 Договору вказано, що строк дії договору становить один рік з моменту набуття ним чинності. Таким чином 1 рік це строк дії договору (предметом якого відповідно до п.1.1. є: оператор надає замовлені абонентом згідно з договором послуги мобільного зв`язку), а не строк, протягом якого сторона може звернутись до суду із позовом про захист порушеного права чи інтересу (позовна давність). Строк позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК в даному випадку не скорочений і не збільшений за домовленістю сторін. Відтак позивач не позбавлений права в межах строку позовної давності, яка відповідно до ст. 257 ЦК становить три роки, звернутись до суду з позовом.

Відповідач у відзиві, заперечуючи проти позову, вказує, що відповідно до умов договору (п.1.3 і п. 6.1) послуги йому як абоненту повинні надаватись лише після повної суми оплати завдатку та авансових внесків, а згідно з балансовим звітом на його рахунку була сума 700 грн. Такі доводи відповідача спростовуються наданими суду матеріалами - Тарифами ПрАТ «МТС Україна» для контрактних абонентів, оскільки вартість тарифу, замовленого відповідачем, становить 150 грн. в місяць, а вартість підключення послуги «Роумінг як вдома» в межах цього тарифного плану становить 500 грн на 30 днів. Відповідач вніс на рахунок аванс 700 грн., яких достатньо для оплати тарифного пакету і можливості підключення цієї послуги.

У відзиві відповідач також стверджує про те, що позивач нараховує йому борг за послугу, яку він, укладаючи договір, не обирав і не замовляв, тобто - за послугу «міжнародний роумінг». Ці твердження спростовані наданим позивачем скрін шотом сторінки із білінгової системи щодо телефону НОМЕР_2 , згідно з яким відповідач здійснив дистанційно замовлення послуги міжнародний роумінг під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на номер телефону НОМЕР_2 (а.с.63). Така послуга була йому надана, і нею він користувався, що відображено в додатковій інформації про надані послуги (а.с. 11-13).

Також п.68, п.72 Правил передбачено, що розрахунки за послуги можуть здійснюватись на умовах попередньої (авансової) та/або наступної оплати. Оператор, провайдер має право визначати рівень заборгованості абонента з оплати послуг та/або суму ліміту для надання послуг на умовах наступної оплати, у разі перевищення якої скорочується перелік послуг чи припиняється їх надання. Отже, оператор може надавати послуги абоненту при від`ємному балансі.

Згідно з п.5.3 Договору перед замовленням послуги і її використанням обов`язком абонента є ознайомитись з із тарифами.

Таким чином, той факт, що, укладаючи договір, відповідач серед переліку послуг, обраних ним, не вказав послугу «міжнародний роумінг», не виключає можливості її замовлення ним в подальшому і її отримання. Така послуга була йому надана, і нею він користувався, а отже повинен її оплатити.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач пропустив позовну давність при зверненні до суду з позовом слід зазначити таке.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість виникла з 16.07.2016 р.

17.05.2019 р. позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості у розмірі 4 905 грн. за надані телекомунікаційні послуги із ОСОБА_1 27.05.2019 р. Луцький міськрайонний суд Волинської області видав судовий наказ в справі № 161/8427/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в сумі 4905 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2019 р. вказаний судовий наказ скасований.

Відповідно до ч.3 ст. 174 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувану) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Таким чином, позивач скористався своїм правом і звернувся до суду із позовом про стягнення суми заборгованості. Також слід врахувати, що в ст.264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, в тому числі і стягнення заборгованості за телекомунікаційні послуги.

Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду , висловленій в постанові від 14.02.2018 р. в справі 552/1529/16-ц.

Таким чином, строк позовної давності за вимогами позивача до відповідача не сплив, а доводи відповідача про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності є необґрунтовані.

Щодо доводів відповідача у відзиві про те, що слід зобов`язати позивача не використовувати його персональні дані, то їх суд не бере до уваги, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог позивачем, зустрічного позову відповідач не подав.

З урахуванням викладеного позов є обґрунтованим і доведеним належними і допустимими доказами, відтак підлягає задоволенню.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн., з яких, 1728,90 грн. - за подання до суду позовної заяви (а.с.1), 176,20 грн., 15,90 грн., - за подання до суду заяви про видачу судового наказу (а.с. 2-3).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 2-5, 10-13, 19, 76-82, 89, 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України та відповідно до ст.ст. 15, 16, 526, 546, 610, 611, 625, 901-903 ЦК України, ст.ст. 5, 63 Закону України «Про телекомунікації», суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 8191 (вісім тисяч сто дев`яносто одна) грн. 87 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається через Старовижівський районний суд Волинської області до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», адреса місця знаходження: вул. Лейпцизька, 15, м. Київ, .

Представник позивача: Семенюк Марія Олександрівна, адреса місця знаходження: вул. Гагаріна, 39, м. Рівне.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 17.06.2020 р.

Суддя О. Й. Хаврона