Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 154/1435/18-ц

провадження № 61-22414св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця Анатолій Іванович

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , поданою представником - адвокатом

Свередюк Юлією Анатоліївною, на постанову Волинського апеляційного суду

від 05 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Киці С. І., Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено

без розгляду. Скасовано арешт та заборону відчуження на належне ОСОБА_3 на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2 363,6 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 кв. м,

що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення - для обслуговування об`єктів комерційного призначення (торгового комплексу), накладений ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області 01 червня 2018 року.

Постановою Волинського апеляційного суду України від 10 квітня 2019 року задоволено апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , ухвалу Володимир-Волинського міського суду від 17 січня 2019 року в цій справі скасовано,

а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 26 липня 2019 року позов ОСОБА_1 у цій цивільній справі залишено без розгляду. Скасовано арешт

та заборону відчуження на належне ОСОБА_3 на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2 363,6 кв. м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ; адміністративне приміщення

/А-2/ загальною площею 165,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,5647 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення - для обслуговування об`єктів комерційного призначення (торгового комплексу), накладений ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області 01 червня 2018 року.

У січні 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу. Клопотання мотивує тим,

що позивач ОСОБА_1 зловживав своїми процесуальними правами, неодноразово не з`являвся в судові засідання, внаслідок чого позов залишено без розгляду. Такі дії позивача зумовили понесення відповідачем ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, які вона просить стягнути з позивача ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області

від 19 вересня 2019 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, подане 17 січня 2019 року, задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Володимир-Волинської районного нотаріального округу Велимчаниця А. І., про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Задовольняючи клопотання та стягуючи з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу, суд першої інстанції виходив зі складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт та послуг у цій справі, витраченого ним часу, співрозмірності розміру витрат.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 вересня

2019 року скасовано, в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції та відмовляючи

у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходив із того, що з наданих суду доказів неможливо оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені у цій справі,

з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою і співмірною і не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для їх стягнення.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх узагальнені доводи

У грудні 2019 року ОСОБА_3 в особі представника - адвоката Свередюк Ю. А.подала до Верховного суду касаційну скаргу на постанову в якій, посилаючись

на порушення апеляційним судом норм процесуального права, заявник просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи законну та обґрунтовану ухвалу суду першої інстанції, не звернув увагу на те,

що повторно позов судом було залишено без розгляду у зв`язку

з неправомірними діями позивача, який, достовірно знаючи про пропуск строку позовної давності, все ж звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу, не з`являвся в судові засідання, тобто зловживав своїми процесуальними правами, а відтак - відповідач ОСОБА_3 має право на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Крім того вказує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката

з клієнтом і може бути змінений лише за їхньою взаємною згодою, а суд не може втручатися у відносини адвоката та клієнта. Отже, враховуючи те, що між адвокатом Свередюк Ю. А. та ОСОБА_3 розмір гонорару обчислюється

у фіксованому розмірі, відсутність інформації про затрачений час для виконання робіт не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання.

Також вказує, що оскільки ОСОБА_3 вимоги щодо надання розписки про виконання робіт (професійної правничої допомоги) не вимагала, акт приймання-передачі виконаних робіт не складався, а факт прийняття виконання ОСОБА_3 робіт щодо надання правничої допомоги підтверджується оплатою відповідних послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера.

Позиція інших учасників справи

Відзивів на касаційну скаргу ОСОБА_3 на адресу Верховного Суду

не надходило.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 154/1435/18-ц з Володимир-Волинського міського суду Волинської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2020 року справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Велимчаниця А. І.,

про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 17 вересня 2018 року між адвокатом Свередюк Ю. А.,

що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю

№ 431, виданого на підставі рішення Волинської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 24 грудня 2009 року, і ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання довіреності удаваним правочином та визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 17 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 у вказаній справі залишено без розгляду.

Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу від 17 січня 2019 року

на виконання договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2018 року були вчинені наступні дії: збір доказів для написання відзиву - 1 000,00 грн, написання відзиву на позовну заяву - 5 000,00 грн, представництво інтересів в суді (фіксована оплата) - 4 000,00 грн.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 17 січня 2019 року ОСОБА_3 сплатила Свередюк Ю. А. 10 000,00 грн на виконання договору про надання правової допомоги від 17 вересня 2018 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційних скарг) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 , поданою представником - адвокатом Свередюк Ю. А., на постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану

зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги

за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат

на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката

за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті

в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом,

та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи

для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони

або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України

«Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог

про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи

та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання

про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частини шостої статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини дев'ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм закону та із встановлених судом обставин, зокрема з того, що згідно з договором про надання правничої допомоги від 17 вересня 2018 року адвокат Свередюк Ю. А. надавала правничу допомогу ОСОБА_3 на підставі укладеного між ними договору, копію якого надано суду, розмір гонорару за надану допомогу відповідно до того ж договору є фіксованою сумою та становить 10 000,00 грн, що визначався за домовленістю сторін з розрахунку необхідності ознайомлення з матеріалами справи, збору доказів для написання відзиву, написання відзиву на позовну заяву, представництва інтересів в суді (фіксована оплата), яку ОСОБА_3 оплатила, про що суду надано відповідні докази, тобто виконання роботи прийняла, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення клопотання та стягнення з позивача на користь відповідача на відшкодування витрат на правничу допомогу

10 000,00 грн, вважаючи, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат

на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони,

а тому підлягає задоволенню.

Аналогічного висновку дійшла й Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), за результатами розгляду якої 27 червня 2018 року прийняла постанову, в якій зазначила,

що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить

до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат

є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Апеляційний же суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, не погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення витрат

на правничу допомогу, та дійшов помилкового висновку про відмову

в задоволенні відповідного клопотання, не взявши до уваги встановлені судом першої інстанції обставини та не дослідивши належним чином надані сторонами докази, вважаючи неможливим оцінити рівень адвокатських витрат на підставі наданого договору та встановити факт виконання робіт на підставі квитанції

до прибуткового касового ордера.

Отже, апеляційний суд не врахував наведених положень законодавства

та обставин справи, унаслідок чого помилково скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає закону.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були належним чином оцінені подані сторонами докази, правильно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права, а апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України в редакції, чинній на дату подання касаційних скарг, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції

у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин прийняту судом апеляційної інстанції постанову не можна вважати законною та обґрунтованою, тому вона підлягає скасуванню

із залишенням в силі ухвали суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної

чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України

в редакції, чинній на дату подання касаційних скарг, суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку

з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється

та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції,

а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи

у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України в редакції, чинній

на дату подання касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Свередюк Юлією Анатоліївною, задовольнити.

Постанову Волинського апеляційного суду від 05 листопада 2019 року скасувати.

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 вересня 2019 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко
В. М. Коротун