Ухвала

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 753/10179/18

провадження № 61-8857ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року у складі судді Мицик Ю.С. та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року у складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

28 січня 2019 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749 недійсним та позовом ОСОБА_2 до АТ «Універсал Банк» про визнання поруки припиненою.

18 лютого 2020 року АТ «Універсал Банк» подало до суд першої інстанції заяву про забезпечення позову, якій зазначало, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 внаслідок неналежного виконання зобов`язань за кредитним договором від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749 станом на день подачі позову мають заборгованість у розмірі 231 487,08 доларів США. Упродовж розгляду справи відповідачі не виявляють ініціативи щодо погашення заборгованості, а майно, що їм належить на момент виконання рішення суду у справі, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю.

Між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» укладений договір поруки № 068-2008-1749-Р, згідно з яким поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли із кредитного договору від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749.

Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Згідно з висновком про вартість майна від 11 вересня 2019 року ринкова вартість вказаної квартири становить 73 400,00 доларів США. Відтак вартість предмету іпотеки є значно меншою, ніж сума заборгованості.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за поручителем ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :08:006:0384, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

АТ «Універсал Банк» зазначав, що ОСОБА_2 може безперешкодно відчужити вказану земельну ділянку, що утруднить або унеможливить виконання рішення суду, у зв`язку з чим просило суд задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року провадження у справі було поновлено, заяву представника ПАТ «Універсал банк» про забезпечення позову задоволено.

10 червня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року, якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 10 червня 2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Підстави для відкриття касаційного провадження відсутні з огляду на таке.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Судами встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ «Універсал Банк» укладений договір поруки № 068-2008-1749-Р, згідно з яким поручитель зобов`язалась перед кредитором відповідати за невиконання позичальником ОСОБА_1 усіх його зобов`язань, що виникли із кредитного договору від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749.

Станом на день подачі позову заборгованість відповідачів складає 231 487,08 дол. США.

З метою забезпечення виконання кредитного договору між ОСОБА_1 та АТ «Універсал Банк» укладений договір іпотеки, згідно з яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за поручителем ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка № НОМЕР_1 , кадастровий номер :08:006:0384, площею 0,1 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України видами забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що існує ризик відчуження спірного майна на користь третіх осіб.

За таких обставин, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, врахувавши співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими вимогами, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування обраного виду забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може призвести до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 756/9236/18 визнано припиненою поруку за договором поруки від 28 травня 2008 року № 068-2008-1749-Р та додатковою угодою від 16 лютого 2009 року, не спростовують висновків судів про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та накладення арешту на майно поручителя ОСОБА_2 , оскільки у зазначеному рішенні суду у справі № 756/9236/18 встановлено, що в період з 16 лютого 2009 року по 26 лютого 2016 рік між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладені додаткові угоди до кредитного договору, а саме: додаткова угода від 16.02.2009 року до кредитного договору; додаткова угода від 15.07.2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 23.07.2010 року до кредитного договору; додаткова угода від 15.05.2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 24.05.2011 року до кредитного договору; додаткова угода від 19 червня 2012 року до кредитного договору; додаткова угода від 17.06.2013 року до кредитного договору; додаткова угода від 18 серпня 2014 року до кредитного договору; додаткова угода від 26 лютого 2016 року до кредитного договору. При цьому починаючи з 15 липня 2010 року при кожному укладанні даних додаткових угод до кредитного договору між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладалися окремі договори поруки.

Отже, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову у справі про стягнення заборгованості з боржника та поручителя, суд не може встановлювати обставини щодо чинності чи нечинності поруки, тобто вирішувати обставини по суті спору.

З урахуванням наведеного, посилання заявника у касаційній скарзі при оскарженні ухвали про вжиття заходів забезпечення позову на те, що порука за всіма договорами припинилася в силу закону, не можуть враховуватись судом при розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки у випадку існування відповідного спору щодо припинення поруки, такий спір підлягає вирішенню судом при розгляді справи по суті, оскільки сам факт пред`явлення АТ «Універсал Банк» позову до ОСОБА_2 як поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором свідчить про існування між сторонами спору.

Стосовно наведених у касаційних скаргах доводів щодо незастосування судом зустрічного забезпечення, необхідно зазначити, що відповідно до частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Із урахуванням того, що місцезнаходження позивача є зареєстрованим на території України, а також відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення не спростовуються правильність висновків судів щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс та Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 337/2175/16-ц, є безпідставними, оскільки предмет та підстави позову у зазначених справах та у цій справі не є тотожними, що унеможливлює вирішення питання про подібність правовідносин і, відповідно, неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, судами правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 травня 2020 року справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик