22-ц/804/2142/20
223/1079/19

Головуючий у І інстанції Дочинець С.І.
Єдиний унікальний номер 223/1079/19
Номер провадження 22-ц/804/2142/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Биліни Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року, ухвалене в м. Вугледар Донецької області, у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що 17 серпня 2011 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 30 вересня 2019 року виникла заборгованість в сумі 28 027,31 грн., яка складається з: 1 995,22 грн. заборгованість за кредитом, 20 973,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 248,19 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1 310,82 грн. - процентна складова. Просив стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду в розмірі 1 921 грн.

Заочним рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору без номеру від 17 серпня 2011 року у вигляді заборгованості за кредитом в розмірі 1 995 грн. 22 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 136 грн. 75 коп.

В задоволенні іншої частини вимог позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача процентів по кредиту та неустойки (пеня і штрафи). Відповідачка підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Крім того, відповідачка особисто підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. З урахування наявності в матеріалах справи вказаної довідки, правові висновки, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, не можуть бути застосовані.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №б/н, на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При цьому відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір.

Посилаючись на те, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, банк просив стягнути з неї заборгованість в сумі 28 027,31 грн., яка складається з: 1 995,22 грн. заборгованість за кредитом, 20 973,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 248,19 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафів відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1 310,82 грн. - процентна складова.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність позичальника на випадок невиконання чи неналежного виконання умов договору, позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 серпня 2011 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву № НОМЕР_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 погодила, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 15-16).

Також, ОСОБА_1 було підписано довідку № НОМЕР_2 про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 17-18). Підписана відповідачкою довідка містить пільговий період, базову процентну ставку в розмірі 2,5% на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань.

Отже, апеляційний суд вважає, що підписані відповідачкою заява та довідка свідчать про її обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачці ОСОБА_1 на підставі кредитного договору б/н була надана кредитна карта № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня червня 2015 року (а.с. 147).

З виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка користувався вказаною карткою, здійснювала зняття кредитних коштів через банкомат (а.с. 126-128).

Суд першої інстанції наданим позивачем доказам належної правової оцінки не надав, передчасно констатував недоведеність факту укладення між сторонами договору.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Переглядаючи рішення суду з урахуванням доводів скарги та наданих матеріалів апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заборгованість по процентам може бути стягнута тільки в межах строку дії кредитної картки, який за даними банку встановлений до останнього дня червня 2015 року.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають проценти за користування кредитом, нараховані станом на 30 червня 2015 року в розмірі 5 976 грн. 97 коп.

У позовній заяві позивач, серед іншого, просить стягнути заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом, штрафи: фіксована частина і процентна складова.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 від 02.09.2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Згідно із підпунктом 4 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить м. Маріуполь (Вугледарська міська рада).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідачки ОСОБА_1 зареєстроване у м. Вугледар Донецької області (а.с. 19-20).

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки заборгованості за пенею та комісією, штрафів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с. 79). За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2881,50 грн. (а.с. 129).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 28 027,31 грн., а задоволено в розмірі 7 972,19 грн., що складає 28,44% від суми заявлених вимог), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 546,33 грн. (1 921 грн. х 28,44%) за подачу позову до суду першої інстанції та 819,50 грн. за подачу апеляційної скарги (2 881,50 грн. х 28,44%).

Враховуючи викладене, судове рішення в частині відмови у задоволені позову про стягнення заборгованості за процентами підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову в цій частині. В частині стягнення витрат по сплаті судового збору рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом скасувати, а в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентами за період з 17 серпня 2011 року по 30 червня 2015 року в розмірі 5 976 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят шість) грн. 97 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 546 (п`ятсот сорок шість) грн. 33 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 819 (вісімсот дев`ятнадцять) грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна