Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 203/905/17

провадження № 61-35759св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальний заклад «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Баранніка О. П., Пономарь З. М., Посунся Н. Є.,

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «ДМКЛ № 8»), третя особа ОСОБА_2 , у якому, уточнивши вимоги (21 вересня 2017 року), просив:

- поновити строк на оскарження наказів відповідача про накладення дисциплінарних стягнень від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62;

- визнати незаконними та скасувати накази відповідача про накладення дисциплінарних стягнень від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62, а також наказ від 23 лютого 2017 року № 43К про припинення трудового договору;

- поновити його на посаді лікаря-анестезіолога;

- стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Вимоги обґрунтовував тим, що з вересня 2014 року працював у КЗ «ДМКЛ № 8» на посаді лікаря анестезіолога.

Наказами відповідача від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62 його притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошено догану), а наказом від 23 лютого 2017 року - звільнено з роботи у зв`язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (пункт 3 статті 40 КЗпП України).

Вважав звільнення незаконним, оскільки він добросовісно виконував покладені на нього посадові обов`язки.

Посилався на те, що у наказах про оголошення йому догани не вказано, які саме порушення він вчинив, у чому полягає протиправність проступку.

У зв`язку з наведеним просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при зверненні до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування наказів відповідача про накладення дисциплінарних стягнень від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62 позивач пропустив строки, передбачені статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог. Суд визнав неповажними наведені позивачем причини пропуску цього строку.

Суд зазначив, що з урахуванням того, що позивач втратив право оскаржувати накази, які стали підставою для видання наказу про його звільнення, підстав для скасування цього наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано винесені відносно лікаря-анестезіолога ОСОБА_1 накази КЗ «ДМКЛ № 8» від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року №188, від 26 січня 2017 року № 62, від 23 лютого 2017 року № 43К.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посадах лікаря-анестезіолога у межах 0,75 ставки та лікаря-анестезіолога дитячого у межах 0,25 ставки Відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії КЗ «ДМКЛ № 8».

Стягнуто з КЗ «ДМКЛ № 8» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 108 446 грн 33 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

При задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що при оскарженні наказів від 05 серпня 2016 року, від 27 вересня 2016 року та від 26 січня 2017 року позивач пропустив строк, передбачений статтею 233 КЗпП України, з поважних причин.

Визнаючи незаконними накази від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188 та від 26 січня 2017 року № 62, суд вказав, що в них не зазначено, які саме проступки та які саме порушення правил внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу вчинено ОСОБА_1 та не наведено конкретних обставин і дати їх вчинення.

При вирішенні питання про поновлення на роботі у зв`язку з незаконністю наказу від 23 лютого 2017 року № 43К суд апеляційної інстанції зазначив, що позивача звільнено не за новий проступок на роботі, а за ті ж самі проступки, за які він вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності та за якими до нього застосовані відповідні стягнення.

Оскільки звільнення позивача є незаконним, суд стягнув із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст касаційної скарги

У червні 2018 року до суду касаційної інстанції від КЗ «ДМКЛ № 8» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильність застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Представник КЗ «ДМКЛ № 8» не погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про незаконність наказів про оголошення догани, зазначає, що у них чітко вказані проступки та обставини, за яких вони були вчинені.

Вважає, що апеляційний суд необґрунтовано поновив позивачу строк на оскарження наказів, якими оголошено догану.

Суд апеляційної інстанції не надав належну оцінку оскарженим наказам.

Посилається на правильність висновків суду першої інстанції про пропуск позивачем строків, передбачених статтею 233 КЗпП України, а також на необґрунтованість інших вимог.

Обставини справи

Суди встановили, що з 16 вересня 2004 року ОСОБА_1 працював у КЗ «ДМКЛ № 8» на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології.

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 05 серпня 2016 року № 170 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку (за незаконний обмін чергувань з ОСОБА_3 , який мав місце 31 липня 2016 року, що потягло порушення пункту 3.1 розділу ІІІ та пункту 4.8 розділу ІV Правил внутрішнього трудового розпорядку).

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 27 вересня 2016 року № 188 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення наказу від 29 червня 2016 року № 141/1 «Про затвердження антикорупційної програми на 2016-2017 роки» (на підставі отриманих результатів розслідування причин незаконного вимагання коштів з громадянки ОСОБА_4 за проведення анестезії при оперативному втручанні у її сина ОСОБА_4 , 2011 року народження).

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 26 січня 2017 року № 62 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення посадової інструкції лікаря-анестезіолога (у зв`язку з необґрунтованою відмовою від надання невідкладної медичної допомоги тяжкохворому ОСОБА_5 ).

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 23 лютого 2017 року № 43 К позивача звільнено з роботи у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП. Підставами для видання наказу про звільнення стали накази про накладення дисциплінарних стягнень від 05 серпня 2016 року, від 27 вересня 2016 року та від 26 січня 2017 року.

Позивач вважав таке звільнення незаконним, що стало підставою даного позову.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 3 статті 40 КЗпП України передбачено таку підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, як «систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Такими, що систематично порушують трудову дисципліну, вважаються працівники, які мають дисциплінарне чи громадське стягнення, і порушили її знов. Буквальне тлумачення цієї норми свідчить про те, що вказане оціночне поняття є кількісним, адже формально достатньо другого проступку, вчиненого протягом року після накладення дисциплінарного чи громадського стягнення за перше порушення, для того щоб дії працівника кваліфікувалися як систематичні. Такими, що мають дисциплінарне стягнення, вважаються працівники, у яких наявні незняті і нескасовані заходи дисциплінарного впливу.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі № 761/33305/15-ц (провадження № 61-2946св18) зроблено висновок, що «при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення; чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок про те, що при зверненні до суду з вимогами про визнання незаконними та скасування наказів відповідача про накладення дисциплінарних стягнень від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62 позивач пропустив строки, передбачені статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у задоволенні вказаних вимог. Суд визнав неповажними наведені позивачем причини пропуску цього строку. З урахуванням того, що позивач втратив право оскаржувати накази, які стали підставою для видання наказу про його звільнення, підстав для скасування цього наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

При задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив із того, що накази про оголошення догани є незаконними, оскільки в них не вказано, які саме проступки вчинив позивач, які саме правила внутрішнього трудового розпорядку він порушив та не наведено конкретних обставин цих порушень. Апеляційний суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду з вимогами про скасування цих наказів. Крім того, суд визнав незаконним наказ про звільнення, оскільки позивача звільнено не за новий проступок на роботі, а за проступки, за які він уже притягався до відповідальності відповідно до наказів відповідача від 05 серпня 2016 року № 170, від 27 вересня 2016 року № 188, від 26 січня 2017 року № 62 та за якими до нього вже були застосовані дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів вважає правильним висновок апеляційного суду про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення позивача, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки він був звільнений за вчинення правопорушень, за які вже поніс дисциплінарну відповідальність, проте не може погодитися з вирішенням вимог про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани.

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 05 серпня 2018 року № 170 ОСОБА_1 оголошено догану за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку комунального закладу (пункт 3.1 розділу ІІІ, пункт 4.8 розділу IV). Підставою для видання цього наказу стало встановлення факту незаконного обміну чергувань позивача із ОСОБА_3 , яке мало місце 31 липня 2016 року. З наказом позивач ознайомлений 11 серпня 2017 року.

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 27 вересня 2016 року № 188 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення наказу від 29 червня 2016 року № 141/1 «Про затвердження антикорупційної програми на 2016-2017 роки» (на підставі отриманих результатів розслідування причин незаконного вимагання коштів з громадянки ОСОБА_4 за проведення анестезії при оперативному втручанні ІНФОРМАЦІЯ_1 у її сина ОСОБА_4 , 2011 року народження). З наказом позивач ознайомлений у день його видання.

Наказом КЗ «ДМКЛ № 8» від 26 січня 2017 року № 62 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення посадової інструкції лікаря анестезіолога, а саме: пунктів 1.1, 1.2, 2.1.6, 2.1.16, 2.1.18, 2.1.22, 2.1.23, 4.1.1, 4.1.3, 4.1.9, 4.1.10 (у зв`язку з необґрунтованою відмовою позивача 05 січня 2017 року від надання невідкладної медичної допомоги тяжкохворому ОСОБА_5 ). З наказом позивач ознайомлений 23 лютого 2017 року.

Ураховуючи те, що вищевказані накази містять відомості про конкретні проступки, вчинені позивачем, порушення ним наказу про затвердження антикорупційної програми, правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції, конкретні обставини, за яких були вчинені правопорушення, тобто є законними, вимоги про скасування цих наказів є необґрунтованими.

При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції на зазначене увагу не звернув, унаслідок чого зробив помилковий висновок про задоволення вимог про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани.

Оскільки вимоги про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани є необґрунтованими, підстав для відмови у задоволенні цих вимог у зв`язку з пропуском строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, як про це вказав суд першої інстанції, немає.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині зазначених вимог підлягає зміні в мотивувальній частині з викладенням у редакції цієї постанови.

Висновки за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова апеляційного суду в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишенню без змін, постанова апеляційного суду в частині вимог про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани - скасуванню, а рішення суду першої інстанції в цій частині зміні в мотивувальній частині з викладенням її у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 (в редакції станом на 07 лютого 2020 року) ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року в частині вимог ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани скасувати.

Рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01 грудня 2017 року в частині вимог ОСОБА_1 до комунального закладу «Дніпропетровська міська клінічна лікарня № 8» Дніпропетровської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар В. І. Журавель
М. М. Русинчук