КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6194/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року у складі судді Шереметьєвої Л.А.,

у справі за скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У грудня 2019 року акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») звернулось до суду зі скаргою на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, в якій просив: визнати неправомірними дії Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 60793948; скасувати постанову Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № 60793948 від 04 грудня 2019 року про примусове виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді; поновити пропущене право шляхом зобов`язання Печерського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві винести постанову про повернення виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року про примусове виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді стягувачу у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаргу обґрунтовано тим, що постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року було скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Вказано, що виданий судом 19 листопада 2019 року виконавчий лист про примусове виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» пред`явлено до Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві, яким 04 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60793948.

Зазначено, що 20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації». Станом на 20 жовтня 2019 року АТ «Укрзалізниця» входило до вказаного вище переліку. Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вищевказаним нормативно-правовим актом чітко встановлена заборона вчиняти виконавчі дії, в тому числі, і щодо виконання рішень судів немайнового характеру щодо поновлення осіб на роботі. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Враховуючи вищезазначене, просило скаргу задовольнити, оскільки всі відкриті станом на 20 жовтня 2019 року виконавчі провадження, в тому числі і ВП № 60793948, де боржником є AT «Укрзалізниця», підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні скарги АТ «Українська залізниця».

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу районного суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , зазначає, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що апеляційна скарга, підлягає залишенню без задоволення, оскільки не містить законних та обґрунтованих підстав для скасування ухвали районного суду

В судове засідання державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, його неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи (а.с. 159).

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 , який просив задовольнитиапеляційну скаргу, ОСОБА_1 , який просив відхилити апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи убачається, що постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року було скасовано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним трудового договору в частині строку його дії, визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Встановлено, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Голови правління АТ «Укрзалізниця» Крвцова Є.П. про поновлення на посаді та виплати визначених рішенням суду коштів. 15 листопада 2019 року прибувши на робоче місце він був повідомлений директором філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» Міняйло М.Б. про те, що наказ АТ «Укрзалізниця» про поновлення його на роботі відсутній, тому до роботи ОСОБА_1 не було допущено, про що складено відповідний акт.

19 листопада 2019 року судом виданий виконавчий лист про примусове виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» пред`явлено до Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у місті Києві, яким 04 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60793948 (а.с. 7-8, 64-65).

11 грудня 2019 року АТ «Укрзалізниця» звернулось з заявою до Печерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого листа стягувачу (а.с. 69).

З матеріалів виконавчого виконавчого провадження вбачається, що рішення про повернення виконавчого документа стягувачу за заявою АТ «Укрзалізниця» державним виконавцем не приймалось.

Оскільки вказана заява не була розглянута державним виконавцем у встановлено законом порядку, АТ «Укрзалізниця» було подано скаргу на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відмовляючи в задоволенні скарги АТ «Укрзалізниця» на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, суд першої інстанції виходив з того, що законними є дії державного виконавця, щодо забезпечення прав стягувача під час ухилення заявника, як божника у виконавчому провадженні від виконання рішення суду.

З такими висновками колегія суддів погоджується, вони є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «Укрзалізниця», ні в добровільному порядку, а також після отримання постанови про відкриття провадження від 04 грудня 2019 року щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі в примусовому порядку, не виконала рішення суду та обов`язки покладені на неї, як роботодавця, шляхом видачі наказу про поновлення працівника на роботі.

Частиною 8 статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження». Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавців. Зазначеним законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1,2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 10 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Згідно з ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положенням ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 430 ЦПК України визначає справи про поновлення на роботі та присудження працівникові виплати заробітної плати такими, в яких суд допускає негайне виконання судових рішень.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні скарги, є доведеними.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення скарги АТ ««Українська залізниця»» був правильним.

Вищевикладені норми законодавства передбачають право ОСОБА_1 на працю, обов`язковість до виконання судових рішень та невідкладне виконання рішень про поновлення на роботі.

Отже, дії державного виконавця відповідають вимогам закону та були спрямованими на забезпечення прав стягувача.

Відповіднодо статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувана ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року постановлена з додержанням вимог закону, що у відповідності зі статтею 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ «Укрзалізниця» без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу ХІІ перехідних положень ЦПК України.

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: