"18" червня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., при секретарі - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -
Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить постановити рішення про відібрання від матері малолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення її батьківських прав. Стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на час перебування у державному закладі їх малолітніх дітей.
В обґрунтування позову зазначає, що відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. ОСОБА_2 , мати дитини, не виконує батьківські обов`язки відносно новонародженої ОСОБА_1 . Відносно старшої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Київським районним судом 12.12.2017 року вона була позбавлена батьківських прав. Малолітня ОСОБА_1 була поставлена на облік ССД по Київському району, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах (ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків). Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 23» протягом першого місяця життя дитина перебувала на грудному вигодовуванні. За результатами проведеного медичного огляду 07.08.2019 контрольного зважування, встановлено дефіцит ваги. Дільничним лікарем педіатром матері дитини, ОСОБА_2 11.09.2019 видано направлення на госпіталізацію з приводу гіпотрофії ІІ-Ш ступеню до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, від госпіталізації мати категорично відмовилась. Згідно з інформацією Київського відділу поліції ГУНП ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у родині. На теперішній час перебуває на обліку за категорією «сімейний насильник». За місцем мешкання характеризується з негативного боку, з сусідами конфліктує, поводиться агресивно, вчиняє постійно вчиняє сварки зі своєю матір`ю, постійного місця проживання не має. Малолітня ОСОБА_1 12.11.2019 доставлена до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» в супроводі матері ОСОБА_2 . Дитина була доставлена брудна з попереднім діагнозом гострий фарингіт. ОСОБА_2 12.11.2019 було виписано за порушення лікарняного режиму. В приміщенні лікарняного закладу був складений акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров я.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просить слухати справу без її участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує, позов просить задовольнити.
Відповідач повідомлялась у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Київського районного суду м. Харкова, в судове засідання повторно не з`явилась, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, відзиву проти позову не надала.
Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 11.09.2019 року зроблено відповідний актовий запис №4287, батьками записані: мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_5 .
Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження , сформованого 14.11.2019 року, відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.
Згідно з інформацією Київського відділу поліції ГУНП ОСОБА_2 притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у родині. На теперішній час перебуває на обліку за категорією «сімейний насильник».
За місцем мешкання характеризується з негативного боку, з сусідами конфліктує, поводиться агресивно, вчиняє постійно вчиняє сварки зі своєю матір`ю, постійного місця проживання не має.
Малолітня ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 доставлена до комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» в супроводі матері ОСОБА_2 . 13.11.2019 в приміщенні лікарняного закладу комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 17» був складений акт 9/2, згідно якого ОСОБА_2 покинула лікарняний заклад, залишивши дитину ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.
Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.
Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.
Також згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Принцип 6 Декларації прав дитини 1959 року проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
Пунктами 2-5 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.
Відповідно до ч.4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.
Суд вважає, що на даний час є підстави для відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, оскільки остання ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем надано достатньо доказів на підтвердження позову, тому такий позов підлягає задоволенню.Відібрання дітей без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідно до частини третьої статті 170 Сімейного кодексу України, не позбавлені можливості повернути дітей.
Під час звернення до суду, позивач звільнений від сплати судового збору, який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150,164,170 Сімейного кодексу України, ст.ст. 7, 10, 12, 13, 76, 141, 263-265, 280 -283 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Відібрати дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без позбавлення її батьківських прав.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно на час перебування у державному закладі їх малолітніх дітей.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація щодо учасників справи:
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Суддя -