Провадження № 2/337/1022/2020
ЄУН № 337/1433/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Ширіної С.А.,
за участю секретаря - Бикової С.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої , але не виплаченої заробітної плати ,
Ухвалою судді від 27.04.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.
Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача.
Представник відповідача в судове засідання неодноразово не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Поштове повідомлення на підтвердження отримання відповідачем копії позову з додатками та ухвали про відкриття провадження з пропозицією надати у 15- денний строк з дня отримання ухвали суду відзову на позов повернулося до суду 06.05.2020 року з відміткою отримання позову 04.05.2020 року.
Відповідач, своєчасно обізнаний про розгляд справи, про що свідчить поштове повідомлення , причину неявки до судового засідання не повідомив, з заявами щодо відкладення розгляду справи не звертався. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя.
В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи, що відзив на позов у відповідності до ст. 178 п.8 ЦПК України відповідачем не надано, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, повторно не з`явився до судового засідання без повідомлення причин відсутності, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами,
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи , оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази окремо, які є належними, достовірними та допустимими, а також достатність та взаємний зв`язок наданих доказів в сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив, що відповідно до наказу № 45-к від 07.03.2019р., ОСОБА_1 був прийнятий на ТОВ «Запорізький ДБК» на посаду формувальника залізобетонних виробів та конструкцій 4 розряду з 11.03.2019р.
Згідно наказу №140-к від 07.08.2019р., ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади з 07.08.2019 р. згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням.
Відповідні записи про призначення та звільнення містяться в трудовій книжці позивача ОСОБА_1 , копія якої знаходиться в матеріалах справи.
Також судом встановлено, що в день звільнення позивача, ТОВ «Запорізький ДБК» не провело з ним повний розрахунок, не виплатив позивачу заробітну плату.
Судом також встановлено, що заборгованість по заробітній платі виплачувалась підприємством відповідача після звільнення позивача частинами. Так, після 07.08.2019 р. виплата ОСОБА_1 заробітної плати здійснена 12.08.2019р. в сумі 1000,00 грн., 14.08.2019 р. в сумі 1000,00 грн., 15.10.2019 р. в сумі 1000,00 грн., 18.11.2019 р. в сумі 1300,00 грн., 09.12.2019 р. в сумі 1187,40 грн. Вказані обставини підтверджуються випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 станом на 24.01.2020 р.
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівнику належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначеній статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
З`ясувавши обставини справи та оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони перебували в трудових правовідносинах з 11.03.2019 року по 07.08.2019 року, позивач звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням, але на порушення вимог 47, 116 КЗпП України відповідач не провів з позивачем розрахунків та не виплатив на користь позивача заборгованість по заробітній платі.
Суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення.
Взагалі відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подав, представник відповідача в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а, отже, працівник може визначати остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Згідно з ч.1 ст.52 КЗпП України для працівників установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п`ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51).
Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно ст.47, 116 КЗпП України відповідач був зобов`язаний провести з позивачем розрахунок в день звільнення, тобто 07.08.2019 р., що не зроблено до цього часу.
На підставі викладеного, суд вважає. що заявлені позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані, відповідачем у встановленому законом порядку не спростовані, а тому підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та, витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, згідно з п.4) ч.3 ст. 133 ЦПК України належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки заявлена вимога про стягнення заробітної плати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.
Питання щодо стягнення понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, позивачем не порушено.
Керуючись ст.ст. 2,4,5,12,13,76-82,89,141,211,247,259,263-265,280,282 ЦПК України ст.ст. 47,116, 233 КЗпП України , Конституцією України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ДБК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.А. Ширіна

12.06.2020