Справа № 428/1625/20
Провадження № 2-о/428/257/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді - Шубочкіної Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Погребної Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвоката Михайлова Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Управління державної міграційної служби в Луганській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області в інтересах ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановленняи факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначив, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився в м. Ровеньки Луганської області. З 1972 року по 1980 рік навчався в школі інтернат № 5 м. Ровеньки Луганської області. У 1983 році закінчив навчання в ПТУ № 76 м. Ровеньки Луганської області. З 1984 року був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень Краснолуцьким міським судом Луганської області, Лутугинським районним судом Луганської області, Ровенківським міським судом Луганської області, мировим суддею 375 району на Арбаті м. Москви. 17 травня 2019 року заявник був звільнений з Перевальської виправної колонії № 15 Луганської області у зв`язку з закінченням строку покарання, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України. Після звільнення постійно проживає в АДРЕСА_1 . Паспорт громадянина України отримував у 1997 році в місті Ровеньки Луганської області, де мешкав на той час, але втратив його у 2012 році. На даний час заявник ОСОБА_1 не може отримати паспорт громадянина України, оскільки м. Ровеньки Луганської області знаходиться на тимчасово окупованій території України та картотета даного Управління державної міграційної служби не збереглася, тобто відсутня будь-яка інформація про видачу заявнику паспорту громадянина України. У зв`язку з цим представник заявника просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ровеньки Луганської області на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час.

23.03.2020 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненою заявою, в якій просив встановити факт відбування покарання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ровеньки Луганської області у місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року, а також встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ровеньки Луганської області на території України на момент набрання законної сили вироком Лутугинського районного суду Луганської області від 26.06.1990 року.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від його представника ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі та участі заявника, просив задовольнити заяву.

Представник заінтересованої особи Управління державної міграційної служби в Луганській області в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Ровеньки Луганської області, про що 24.05.1965 року складено відповідний актовий запис № 408, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.07.2019 Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Відповідно до копії довідки про звільнення серії НОМЕР_2 від 17.05.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ровеньки Луганської області, громадянин України відбував покарання в установах виконання покарання з 19.02.2012 по 17.05.2019, був звільнений з Перевальської ВК УВП МВС ЛНР.

Як вбачається з копії вироку Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.08.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ровеньки Луганської області є громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з листом-повідомленням Головного управління Національної поліції в Луганській області від 26.09.2019 № 5365/111/20/05-2019, що згідно даних персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України значиться гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ровеньки Луганської області. Станом на 25.09.2019 ОСОБА_1 є особою, що 27.02.1984 була засуджена Краснолуцьким міським судом Луганської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 140 КК України (у редакції 1960) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Відомості про місце і час відбуття покарання до МВС не надходили.

26.06.1990 був ОСОБА_1 засуджений Лутугинським районним судом Луганської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 142, ч. 1 ст. 215, ст. 42 КК України (у редакції 1960) до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Звільнений 13.02.1997 з Комісарівської виправної колонії (№22) Луганської області за відбуттям терміну покарання.

24.02.1998 ОСОБА_1 був засуджений Ровеньківським міським судом Луганської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України (у редакції 1960) до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Звільнений 16.09.1999 з Алчевської виправної колонії (№13) Луганської області за постановою Алчевського міського суду Луганської області від 15.09.1999 згідно ст. 4 Закону України «Про амністію» від 16.07.1999.

25.10.2007 мировим суддею 375 району на ОСОБА_3 м. Москви засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 158, ч. 1 ст. 70 КК РФ до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.

19.12.2007 прибув до виправної колонії № 10 м. Саратова РФ для відбування покарання. Відомості про відбуття покарання до МВС не надходили.

30.05.2012 ОСОБА_1 був засуджений Ровеньківським міським судом Луганської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 297, ч. 2 ст. 121, ст. 70 КК України (у редакції 2001) до покарання у вигляді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

09.07.2012 прибув до Перевальської виправної колонії (№ 15) Луганської області для відбування покарання. Відомості про відбуття покарання до МВС не надходили.

16.08.2019 ОСОБА_1 був засуджений Сєвєродонецьким міським судом Луганської області за скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (у редакції 2001) до покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Вирок вступив в законну силу 17.09.2019.

Державною міграційною службою України на адвокатський запит ОСОБА_2 було повідомлено, що згідно відомостей бази даних ДМС України та за результатами перевірок, проведених територіальними органами ДМС України (крім ГУ ДМС України в АР Крим, УДМС України в м. Севастополі), відомості про оформлення паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наявними обліками відсутні.

Згідно ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Наведений у ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також, на підставі яких суд установив цей факт.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після ІНФОРМАЦІЯ_4 листопада 1991 ІНФОРМАЦІЯ_3 і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до п. а) пункту 7 Розділу II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, для встановлення належності до громадянства України визначено, що громадяни колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: особи, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; особи, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України - проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України.

Відповідно до п. 13 Розділу II вищевказаного Порядку, відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3Законуособа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року відбувала покарання у місцях позбавлення волі на території України та перебувала у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності в особи паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживала відповідно на території УРСР або на території України (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) документ, що підтверджує факт постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили;

г) документ, який підтверджує факт відбування особою покарання у місцях позбавлення волі на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент набрання вироком суду законної сили та встановлення факту відбування покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року необхідне для подальшого звернення до відділу міграційної служби для встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Підсумовуючи викладене, інформація про факт відбування покарання ОСОБА_1 у місцях позбавлення волі на території України станом на 24 серпня 1991 року може слугувати додатковим аргументом для суду під час винесення рішення про встановлення факту постійного проживання особи відповідно на території УРСР або на території України на момент набрання вироком суду законної сили.

Вимогами частини 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, що в свою чергу є підставою для зібрання повного пакету документів для подачі заяви про встановлення належності до громадянства України заявником.

З наданих письмових доказів судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 27.02.1984 року був засуджений Краснолуцьким міським судом Луганської області на строк у вигляді 3 років позбавлення волі, 26.06.1990 року засуджений Лутугинським районним судом Луганської області до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, тобто станом на 24 серпня 1991 року заявник постійно проживав на території України.

Суд враховує, що м. Ровеньки Луганської області станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій території України та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Особливий правовий режим території, яка є тимчасово окупованою територією, позбавляє заявника можливості надати інші докази його постійного проживання на території України станом на момент проголошення незалежності України.

На підставі вищевикладеного, суд також вважає за можливе встановити факт відбування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Отже, судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 317, 319, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Михайлова Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Управління державної міграційної служби в Луганській області, задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Ровеньки Луганської області, Україна, постійно проживав на території України на момент набрання законної сили вироком Лутугинського районного суду Луганської області від 26.06.1990 року.

Встановити факт відбування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ровеньки Луганської області, Україна, покарання в місцях позбавлення волі на території України станом на 24.08.1991 року.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

- заявник: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

- представник заявника: ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 на захист», реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

- заінтересована особа: Управління державної міграційної служби в Луганській області, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Партизанська, будинок 12, .

Суддя: Т. В. Шубочкіна