Справа № 462/7339/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 червня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Пилип`юк Г.М.,

за участю секретаря - Зубрицької О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві спільної сумісної власності належить вказана квартири, разом із відповідачем ОСОБА_3 , який є її сином Крім неї, в даній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказує, що відповідач з 1997 року у вказаній квартирі не проживає, у зв`язку з виїздом на постійне проживання в Російську Федерацію, а з осені 2011 року відсутня будь-яка інформація щодо місця його перебування. Таким чином така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном, а тому звертається до суду із даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, позов просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник позивача в судовому засіданні позовні підтримав, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин, хоча повістка була направлена своєчасно на останню відому судові адресу.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження..

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на праві спільної власності належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 , у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Як вбачається з актів ЛКП «Сигнівка» від 27.05.2015 року, від 16.10.2018 року, від 13.11.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_3 , який відповідно до вказаних актів не проживає у вказаній квартирі, однак зареєстрований.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердив факт непроживання відповідача за даною адресою більше одного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Установлено, що квартира АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном позивача та відповідача отже, відповідач є співвласником вказаної квартири.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Статтею 346 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Отже, зазначені позивачем обставини про те, що відповідач був відсутнім в квартирі за місцем своєї реєстрації понад 1 рік, не свідчать про відмову відповідача від права власності на нерухоме майно та не є підставами для припинення права власності на нього та визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

З врахуванням наведеного, оскільки положення частини другої статті 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

А тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.81,141, 264, 265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відмовити за безпідставністю вимог.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя/підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: Г. М. Пилип`юк