Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 497/1295/17

провадження № 61-46586св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів Громіка Р. Д., Черевка П. М., Дрішлюка А. І. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

01 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить усунути ОСОБА_2 від права на спадкування. Позивач посилається на те, що вона та відповідач є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач проживала з матір`ю, піклувалася про неї, надавала необхідну допомогу, здійснювала все необхідне для її одужання та створювала умови, за яких мати почувала б себе комфортно, в той час як сестра ОСОБА_2 проживала за іншою адресою та матері не допомагала. Однак коли вона звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом їй стало відомо, що вона не може його отримати, так як є інший спадкоємець ОСОБА_2 . Позивач вважає, що є всі підстави для усунення відповідача від права на спадкування оскільки під час тяжкої хвороби матері, яка була у безпорадному стані, відповідач мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Крім цього, позивач впродовж всього часу утримувала в належному стані будинок. За власні гроші, підвела до будинку систему газопостачання, опалення, водопровід, замінила вікна та здійснила зовнішній, внутрішній ремонт будинку та сплачувала комунальні послуги. Тому вона вимушена звернутися до суду з позовом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування - задоволено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкодавець ОСОБА_3 через свій похилий вік та хворобу знаходилася в стані, який потребує постійного стороннього догляду, а відповідач, являючись донькою спадкодавця ухилялася від надання такої допомоги, а утримувала, доглядала та проживала разом із спадкодавцем лише позивачка.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Болградського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасовано.

Постановлено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин : ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року, в якій просила скасувати оскаржувану постанову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що відсутність ОСОБА_2 за місцем реєстрації, не надання даних щодо свого фактичного місця перебування та засобів зв`язку, виключає можливість звернення матері до неї за допомогою у будь-якій формі.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із Болградського районного суду Одеської області.

Згідно з розпорядженням від 16 квітня 2020 року № 1111/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», призначено повторний автоматизований розподіл судових справ за касаційними провадженнями.

Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С., Фаловської І. М.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2006 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з 230, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцями після її смерті є доньки: позивач по справі, ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане повторно 12 лютого 1981 року, а/з № 179 від 09 вересня 1964 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09 вересня 1984 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 26 березня 2010 року, та донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 від 04 січня 1968 року, тобто відповідно до статті 1261 ЦК України являються спадкоємцями за законом першої черги та які прийняли спадщину шляхом проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою Болградської міської ради № 997 від 17 травня 2016 року.

Спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була похилого віку, померла у віці 65 років, тривалий час знаходилася на лікуванні у зв`язку з суглобним переломом правого колінного суглоба.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачки. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідачки.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що скільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідачка, як спадкоємець не може бути усунута від спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_3 .

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка самоусунулась від надання допомоги спадкодавцю, який за життя її потребував, направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги спростовуються встановленими судами факти і обставини, а також змістом правильно застосованих до спірних правовідносин норм матеріального закону.

Підсумовуючи вищенаведене Верховний Суд зазначає, що доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновку суду апеляційної інстанцій, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська