ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Чернівці

Справа № 713/1780/19

Провадження №22-ц/822/570/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар: Ковальчук Н.О.

за участю: представників відповідача Українця О.П., Бацей Т.М., Данильченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення інфляційних витрат, пені, відсотків за неповернення депозитних коштів, головуючий у І-й інстанції ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення інфляційних витрат, пені, відсотків за неповернення депозитних коштів.

Позов мотивовано тим, що 27 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений депозитний договір SAMDN181691721 та відкрито особистий рахунок по вкладу № НОМЕР_1 .

За умовами Договору за користування коштами позивача відповідач зобов`язаний був сплачувати проценти у розмірі 12.0% на рік, що становить 1.0 % на місяць. Договір був укладений терміном на 1 місяць. За умовами Договору, якщо до закінчення терміну дії договору позивач не звертався за припиненням Договору, його дія продовжувалася на наступний термін, на таких самих умовах.

Заявою від 09 квітня 2014 року позивач просив відповідача розірвати дію Договору та негайно повернути гротові кошти у сумі 20 000 доларів США.

Однак відповідач не виконав жодної з вимог позивача та відмовився повертати йому кошти після завершення терміну дії депозитного договору.

Листом від 10 червня 2016 року позивачу було повідомлено, що зазначений депозитний договір, згідно з програмними комплексами відповідача, на ім`я позивача відсутній та раніше не укладався та було запропоновано йому звернутися до слідчих органів МВС.

Згідно з повідомленням слідчого управління УМВС України в Чернівецькій області відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України, та присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вказані кримінальні провадження були об`єднані в одне, якому присвоєно єдиний реєстраційний номер НОМЕР_3 . Під час ознайомлення з матеріалами кримінальної справи з`ясувалось, що відповідач свідомо гальмує процес розслідування, не надає слідству необхідні документи, чим сприяє уникненню службової особи AT КБ «Приватбанк» від покарання.

Враховуючи, що позивачем був укладений договір банківського вкладу з відповідачем в особі керівника відділення AT КБ «Приватбанк» в м. Вижниця ОСОБА_4 , в приміщенні відділення AT КБ «Приватбанк» в м. Вижниця з оформленням всіх необхідних документів, позивач як споживач банківських послуг був впевнений, що може добросовісно очікувати, що його вклад до банку перебував у безпеці.

Посилався на те, що невиконання вимоги позивача та неналежне виконання умов договору є порушенням відповідачем грошових зобов`язань, що тягне за собою наслідки, визначені ст. 625 ЦК України, а саме, відповідач має сплатити на користь позивача інфляційні витрати та 3% за користування грошовими коштами.

На взаємовідносини за депозитним договором поширюється дія норм Закону України «Про захист прав споживачів» (надалі Закон). У відповідності до ч.5 ст.10 Закону у разі, коли виконавець договору не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний» день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).

Просив стягнути з відповідача на його користь 8 888 916,70 грн та 40 298,62 дол. США, у тому числі: сума неповерненого депозиту 20 000 дол. CША; сума річних на суму депозиту - 3 188,80 дол. США; 12% відсотків за договором 16 000 доларів CША; сума пені за неповернення депозитних коштів - НОМЕР_4 , 00 грн, сума річних на неповернуті відсотки 1109,82 долари США, сума пені за неповернення відсотків - 3 414 266,70 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що заява SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року є угодою і разом з нормативними актами є договором, однак суд надав вказаній обставині неправильну оцінку, у зв`язку з чим дійшов неправомірного висновку щодо недотримання письмової форми договору. Надуманим є твердження відповідача про відсутність доказів внесення грошових коштів на депозит. Відкриття банківських рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб, є обов`язком банку.

На апеляційну скаргу відповідач АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем заява № SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року на оформлення вкладу «Строковий» не може бути визнана належним підтвердженням укладення договору, а тому не створює правових наслідків. В матеріалах справи відсутні квитанції про перерахування коштів на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, які б відповідали вимогам, передбаченим законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно із заявою № SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року на оформлення вкладу «Строковий», вбачається, що ОСОБА_1 , що діє на підставі особистого волевиявлення, просить оформити в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на наступних умовах: сума вкладу - 20 000 дол. США; строк вкладу - один місяць по 22 грудня 2013 року включно; процентна ставка на дату укладення вкладу -12,0 % річних; період нарахування процентів по вкладу - один місяць; мінімальний строк вкладу - один місяць; особовий рахунок - НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 09 квітня 2014 року звернувся до керуючого головним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_6 із заявою, в якій зазначає, що у зв`язку із закінченням терміну договорів, зокрема № SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року і просить розірвати цей договір між ним та Банком і вимагає негайного повернення йому його вкладу та нарахування процентів згідно з тарифною ставкою договору, починаючи з 18 березня 2014 року, оскільки він його не отримував у Вижницькому відділені ПриватБанку.

З висновку експерта №1970-К від 07 грудня 2017 року вбачається, що підписи від імені ОСОБА_7 в графах: «Заяву оформив (підпис) у заяві №SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року виконані ОСОБА_7 ..

В заключенні службового розслідування ПАТ КБ «ПриватБанк» по факту шахрайства, вчиненого начальником Вижницького відділення Кусяк М ОСОБА_8 І. від 16 квітня 2014 року, зазначено, що службою безпеки банку здійснено службове розслідування по факту внутрішнього шахрайства, вчиненого начальником Вижницького відділення ОСОБА_7 , за наслідком якого за порушення правил корпоративної етики, яка проявилась в халатності до службових обов`язків, а також приховуванням інформації про перевищення і крадіжку грошових коштів з каси банку Вижницького відділення зі сторони начальника ОСОБА_7 , касира-операціоніста ОСОБА_9 звільнено із системи банку відповідно до ч. 2 ст.41 КЗпП України.

З Довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 24 січня 2020 року вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» повідомляє, що депозитний договір зокрема по заяві SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року на оформлення вкладу «Строковий» на 1 місяць на суму 20 000 доларів США із процентною ставкою у розмірі 12% річних, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) не укладався, на балансі банку ніколи не перебував, в програмних комплексах банку відсутній та ніколи не був зареєстрований. Крім того, номер договору, найменування (назва) вкладу та процентна ставка не відповідає чинним на дату, яка вказана у договорі.

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною 1 статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Статтею 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Частиною 1 статті стаття 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт укладення договору банківського вкладу у письмовій формі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкції № 174) банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Верховний Суд у своїй Постанові від 17 липня 2019 року у справі № 316/265/17 (провадження № 61-4981св19), зокрема, дійшов висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотримано, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Також зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-997цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 201/4722/16-ц (провадження № 61-710св20).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували укладення договору банківського вкладу у письмовій формі. Наявність заяви № SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року без підтвердження внесення грошової суми на депозитний рахунок банку не може свідчити про дотримання письмової форми договору банківського вкладу.

Помилковим є аргумент апелянта про те, що заяви № SAMDN181691721 від 27 листопада 2013 року, підписаної працівником Вижницького відділення АТ КБ «ПриватБанк», достатньо для підтвердження укладення договору банківського вкладу в письмовій формі.

Порядок укладення договорів банківського вкладу у ПАТ КБ «ПриватБанк» визначено «Руководством по депозитним процедурам фізичних осіб ПриватБанку», затвердженим Наказом № СП-2007-445 від 13 листопада 2007 року.

З пунктів 2.3.1-2.3.8 «Руководства» вбачається, що при прийманні депозитного вкладу укладається письмовий договір (відповідно до пункту 2.1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) між банком та вкладником.

Операціоніст вносить дані, необхідні для заведення депозитної угоди в програмний комплекс Приват48. Бланк депозитного договору доступний для друку тільки після внесення клієнтом грошових коштів в касу банку і проведення операції касиром. Договір повністю роздруковується з Приват48 в двох екземплярах (для банка та клієнта).

Після внесення грошей в касу та пред`явлення операціоністу оплаченої квитанції, операціоніст видає вкладнику повністю оформлений договір. Клієнт отримує договір з графічним зображенням печатки банку та факсимільним підписом Голови Правління банку, надрукованим з ПК Приват48. Ніякого додаткового до оформлення бланку договору не вимагається.

Однак позивачем надана до суду лише Заява на укладення договору, а не сам договір.

З пояснень учасників справи та наданих ними доказів вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з вказаними положеннями Керівництва по депозитним процедурам фізичних осіб «ПриватБанку», а тому знав про необхідність отримання письмового договору банківського вкладу, підписаного Головою Правління банку.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи Договору банківського вкладу та квитанції про внесення коштів за цим договором, безпідставними є твердження позивача про додержання письмової форми договору банківського вкладу.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання апелянта на невідповідність висновків суду першої інстанції висновкам, викладеним у висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

Вказаний правовий висновок стосується правовідносин, де вкладнику було видано документ на підтвердження внесення коштів, який не відповідає певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу. У даному випадку в матеріалах відсутні будь-які письмові докази, які б підтверджували внесення позивачем коштів в розмірі 20 000 доларів США на депозитний рахунок банку.

Помилковим є також посилання апелянта на обставини, які були встановлені в ході розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц та ухвалені за наслідком такого судового розгляду рішення суду.

У цивільній справі №713/1187/14-ц не була предметом судового розгляду вимога щодо повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, укладеного на підставі заяви № SAMDN від 20 серпня 2013 року. Судові рішення за наслідками розгляду цивільної справи №713/1187/14-ц стосувалися іншого договору банківського вкладу та інших обставин.

Не заслуговують на увагу аргументи апелянта про те, що показання свідків є належними та допустимими доказами у даній справі.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, що встановлено частиною 1 статті 218 ЦК України.

Зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК України (зокрема у частині 2 статті 937, частині 3 статті 949 цього Кодексу).

Якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, зокрема для підтвердження внесення коштів з метою укладення договору банківського вкладу.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 182/2462/16-ц.

Виходячи із принципу, що доказування покладається на того, хто стверджує, а не на того, хто заперечує, можна дійти висновку, що сторона позивача повинна доводити обставини, на яких ґрунтуються її вимоги, а сторона відповідача - обставини, на яких ґрунтуються її заперечення.

Принципи змагальності та диспозитивності відображають основні властивості цивільного судочинства, які реалізуються у тому, що збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд оцінює надані сторонами матеріали.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції були належним чином оцінені подані сторонами докази, вірно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 червня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак