Дата документу 09.06.2020 Справа № 336/4741/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/4741/19 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/1987/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Державного підприємства «Дніпровське» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року по справі за заявою Державного підприємства «Дніпровське» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі за позовом Військової прокуратури Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі військового радгоспу «Дніпровський» до ОСОБА_1 про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ДП «Дніпровське» звернулось до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по справі за позовом Військової прокуратури Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі військового радгоспу «Дніпровський» до ОСОБА_1 про виселення.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначав, що 16 листопада 2005 року Шевченківським районним судом задоволено позов Військової прокуратури Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі військового радгоспу «Дніпровський» до ОСОБА_1 про виселення. Після ухвалення зазначеного рішення виконавчий лист не отримувався.

ДП «Дніпровське» є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України. Відносно колишнього директора військового радгоспу «Дніпровський» Терещенка Б.О. порушено кримінальне провадження по факту крадіжки правовстановлюючих та усіх інших документів, а також грошових коштів підприємства.

Заявник зазначав, що про наявність рішення суду про виселення ОСОБА_1 їм стало відомо випадку, від самого ОСОБА_1 , який і надалі продовжує проживати в жилому приміщенні з якого виселений рішенням суду.

19 листопада 2018 року заявником було отримано виконавчий лист, пред`явлено його до виконання до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області. Втім, виконавчий лист було повернуто без прийняття до виконання, оскільки встановлений ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» трирічний строк на його пред`явлення минув.

Вважають, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання ними пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим, ДП «Дніпровське» просило суд поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-4970/05 про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2019 року заяву ДП «Дніпровське» залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року заяву ДП «Дніпровське» залишено без задоволення.

Відмова суду першої інстанції у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа мотивована тим, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які ДП «Дніпровське» посилається у заяві, зокрема не надано доказів на підтвердження того, що колишнім директором ДП «Дніпровський» дійсно були викрадені документи, які стосуються судового рішення. Суд першої інстанції також виходив з того, що заявником не зазначено жодної поважної причини багаторічного невжиття заходів для виконання рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Дніпровське» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року та прийняти нове рішення, яким заяву ДП «Дніпровське» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги ДП «Дніпровське» зазначає, що судом першої інстанції не прийняті до уваги доводи заявника щодо обставин, які підтверджують поважність причин пропуску строку на пред`явлення документу. Такими обставинами на думку скаржника є те, що відносно колишнього директора військового радгоспу «Дніпровський» ОСОБА_2 порушено кримінальне провадження по факту крадіжки правовстановлюючих та усіх інших документів, а також грошових коштів підприємства. В тому числі викрадені були рішення та документація по судовим справам у яких брав участь Військовий радгосп «Дніпровський» Міністерства оборони України. Доступ до всієї документації військового радгоспу «Дніпровський» мав лише директор. Позивачем по даній справі був Військовий прокурор Запорізького гарнізону, яким виконавчий лист до виконання пред`явлено не було. Зазначають також, що не мали можливості дізнатися про наявність судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки Закон, яким зобов`язано оприлюднювати рішення в реєстрі набрав чинності 01 червня 2006 року, в той час, коли рішення ухвалено у листопаді 2005 року. Скаржник посилається на те, що станом на подання апеляційної скарги, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2005 року про виселення ОСОБА_1 не виконано. Крім цього, судом першої інстанції порушено десятиденний строк розгляду заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа.

Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників судового процесу не надходило.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням місцевого суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 16 липня 2005 року задоволено позов Військового прокурора Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі військового радгоспу «Дніпровський» до ОСОБА_1 про виселення із службового житлового приміщення. Виселено ОСОБА_1 із службового житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_1 , яке належить військовому радгоспу «Дніпровський» (а.с. 17-18).

Зазначене рішення набрало законної сили 28 листопада 2005 року.

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Відповідно до п. 9 ч.2 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, на Державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є джерелом права.

Вбачається також, що виконавчий лист №2-4970/05 про виселення ОСОБА_1 видано 19 листопада 2018 року, при цьому строк пред`явлення виконавчого листа встановлено до 29 листопада 2008 року (а.с. 19).

Статтею 368 ЦПК України (в редакції чинній на час набрання рішенням суду першої інстанції законної сили), яка регламентувала звернення судових рішень до виконання, було визначено, що питання, пов`язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. За кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист - ч. ч. 1 та 2 приведеної статті.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Разом з тим, національним законом встановлено обмеження строком, із спливом якого стягувач позбавляється права вимагати процедури примусового виконання судового рішення.

Встановивши строк пред`явлення виконавчого документу до виконання законодавець визначив розумний строк, достатній для звернення до органів, що здійснюють примусове виконання судових рішень, тобто строк, в межах якого може бути розпочато застосування державного примусу до особи боржника.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Аналогічні норми містила ст. 371 ЦПК України (в редакції чинній на час вступу рішення суду першої інстанції в законну силу).

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст. 433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи не поважність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Перелік підстав, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вбачається, ДП «Дніпровське» звернулось до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у липні 2019 року.

Як підставу для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання ДП «Дніпровське» зазначили, що вони є правонаступником Військового радгоспу «Дніпровський» Міністерства оборони України, та перейменовано згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України. Посилались на порушення кримінального провадження по факту крадіжки правовстановлюючих та усіх інших документів підприємства (в тому числі судових рішень), відносно колишнього директора військового радгоспу «Дніпровський» ОСОБА_2 .

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Так, на підтвердження своїх доводів заявником додано до заяви перелік документів, з яких встановлено наступне. З копії розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 вересня 2011 року № 883-з «Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств та військових радгоспів до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства», з якої вбачається, що Військовий радгосп «Дніпровський» увійшов до переліку військових радгоспів, які передались до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства (а.с. 3-5).

З копії Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 323 від 13 серпня 2015 року вбачається, що військовий радгосп «Дніпровський» перейменовано у ДП «Дніпровське», та затверджено нову редакцію Статут ДП «Дніпровське» (а.с. 6-9).

Повідомлення старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Федорової Я.М. від 12 червня 2019 року, яким повернуто виконавчий документ №2-4970/05 заявнику без прийняття до виконання, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 16).

Отже, висновок суду першої інстанції що ДП «Дніпровське» не надано доказів на підтвердження доводів, зазначених у заяві, відповідає матеріалам справи. Доводи заявника також не знайшли свого підтвердження під час перегляду ухвали колегією суддів.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись ст. 433 ЦПК України, відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки встановлено, що відповідно до виконавчого листа по справі №2-4970/05, виданого на підставі рішення суду від 15 листопада 2005 року, строк виконання такого становить 3 роки і сплив 29 листопада 2008 року, а із заявою про поновлення строку для його пред`явлення заявник звернувся майже через п`ятнадцять років.

Доводи апеляційної скарги заявника підлягають відхиленню, оскільки заяву про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання подано через значний проміжок часу, а належних доказів на підтвердження поважності причин для поновлення строку заявником наведено не було.

Щодо посилань в апеляційній скарзі, на те, що про наявність судового рішення про виселення ОСОБА_1 їм стало відомо випадково лише у 2018 році, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2469цс16 викладена правова позиція, в якій міститься порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», та який дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях звертає увагу на те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язання з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватись належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А відтак, з урахуванням принципів цивільного судочинства, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів про те, що термін пред`явлення до виконання виконавчого документа пропущено з поважних причин, оскільки стягувач мав можливість ініціювати та контролювати хід виконання судового рішення протягом встановленого законом строку, проте своїм правом скористався неналежно.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції десятиденного строку розгляду заяви не є підставою для скасування законного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а доводи апеляційної скарги вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, таке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дніпровське» - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2020 року про відмову у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом Військової прокуратури Запорізького гарнізону в інтересах держави в особі військового радгоспу «Дніпровський» до ОСОБА_1 про виселення - залишити без змін.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 17 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: