Єдиний унікальний номер 235/3822/19
Номер провадження 22-ц/804/1860/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 235/3822/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2020 року (суддя Клікунова А.С., повний текст складено 12 березня 2020 року),

в с т а н о в и в :

05 червня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 11 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між ним та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. ОСОБА_1 не в повному обсязі сплачував борг за кредитом та відсотками, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2019 року складає 217149,47 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк». Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127149,47, яка складається з: 5576,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 121572,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 11 квітня 2007 року по 28 вересня 2018 року. Просив стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2020 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування строку позовної давності. Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постановах № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року, № 14-10цс18 від 28 березня 2018 року (підлягають обов`язковому врахуванню в розумінні ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Судом першої інстанції було встановлено, що останній платіж відповідач здійснив 17 травня 2016 року, а тому наступний платіж відповідно до умов кредитного договору мав бути здійснений до 25 числа наступного місяця, тобто до 25 червня 2016 року, а не 30 травня 2016 року, як зазначено судом. Отже строк позовної давності повинен відраховуватися саме з 26 червня 2016 року, а такий строк збігає 25 червня 2019 року, в той час як з позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» звернулось 30 травня 2019 року, про що наявні докази в матеріалах справи, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідачем ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, оскільки платіж за кредитом, який відбувся 17 травня 2016 року, був зарахований банком як погашення не відсотків, як вказує банк, а на зарахування штрафних санкцій. Тобто на цю дату позивач вже знав про порушене право, також вказаний платіж був здійснений за межами 50 денного строку пільгового користування картковими грошима, тобто банк все знав про порушення строку погашення тіла кредиту. Аргумент позивача про те, що сплив позовної давності починається з наступного місяця з 25 червня 2016 року не може бути прийнятий до уваги, так як у положенні про користування карткою не має пункту про те, що платежі повинні бути кожен місяць. За захистом своїх порушених прав АТ КБ «Приватбанк» звернулось 23 травня 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України та встановленого ст. 258 ЦК України однорічного строку позовної давності по вимогах щодо сплати штрафу. Також зазначає, що строк дії картки до 03.2014 року, враховуючи, що банк не перевипускав цю картку, це також є підставою вважати, що банк все знав про своє порушене право.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 11 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.9).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими у рекламному буклеті, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту. Строк дії картки зазначено 36 місяців.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «Приватбанк» термін дії картки № НОМЕР_1 установлений до квітня 2014 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому позивачем, відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 212421,27 грн., яка складається з: 5576,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 203244,70 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3600 грн. заборгованість за комісією. Заборгованість до стягнення 127149,47грн., яка складається з: 5576,57 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 121572,90 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 11 квітня 2007 по 28 вересня 2018 року (а.с.5-8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування грошовими коштами суд виходив з того, що право АТ КБ «Приватбанк» щодо належного, своєчасного виконання ОСОБА_1 договору № б/н від 11 квітня 2007 року порушено, однак в зв`язку з тим, що відповідачем заявлено клопотання про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строку позовної давності, встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» пропущено, передбачений ст. 257 ЦПК України, трирічний строк позовної давності, оскільки позов пред`явлено до суду 01 червня 2019 року, позов надісланий поштою (а.с.25).

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» є заборгованість.

Умови договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_1 подав до суду клопотання про застосування позовної давності, відповідно до якої зазначив, що на момент звернення банку до суду у травні 2019 року спливла позовна давність і на цій підставі просив відмовити у задоволенні позову (а.с.34-35).

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 25 числа місяця, у рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобов`язань.

Згідно позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що, оскільки останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 17 травня 2016 року, погашення чергового платежу за кредитним договором повинно було бути здійснено ним в червні 2016 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом 30 травня 2019 року, а початок позовної давності для стягнення платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником зобов`язань, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для застосування позовної давності до вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5576,57 грн. є неправильними. Вказана сума заборгованості за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 11 квітня 2007 року по 28 вересня 2018 року, суд першої інстанції не врахував, що погашення відсотків за користування кредитом передбачено періодичними щомісячними платежами.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верхового Суду України, викладеному у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

З огляду на наведене, ПАТ КБ «Приватбанк» пропустило строк позовної давності в частині звернення до суду з вимогами про стягнення процентів за користування кредитом, нарахованих за період з 11 квітня 2007 року по 31 березня 2014 року, що з урахуванням заяви відповідача про її застосування та відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Крім того, після спливу строку дії договору, що відповідає строку дії кредитної картки, припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом.

Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318 цс 18, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк дії картки закінчився в квітні 2014 року, а з позовом банк звернувся до суду 30 травня 2019 року.

Таким чином, право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування 31 березня 2014 року, а тому починаючи із зазначеної дати ПАТ КБ «Приватбанк» не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а відтак позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих за період з 01 квітня 2014 року по 28 вересня 2018 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимоги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 5576,57 грн. з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «Приватбанк» понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 84,33 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 126,50 грн. Отже, всього з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у сумі 204,83 грн.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за тілом кредиту в сумі 5576 (п`ять тисяч сімдесят шість) грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанції, в сумі 204 (двісті чотири) грн. 83 коп.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Г.В. Новікова