ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5633/20 Справа № 210/6849/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року, ухваленого суддею Літвіненко Н.А. у місті Кривому Розі, ( відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" про стягнення моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.06.1998р. позивач був прийнятий на роботу до відповідача в рудоуправління дробільної фабрики слюсарем- ремонтником по ремонту підземного обладнання у кар`єрі 4 розряду, потім працював слюсарем - ремонтником 5 розряду, потім 6 розряду.

05.10.2017р. позивач звільнився від відповідача за власним бажанням. Фактичною причиною його звільнення є погіршення стану здоров`я від чого він дуже тривалий час переносив моральні страждання та переживання. Причиною погіршення його здоров`я, є те, що на протязі своєї роботи у відповідача він отримував ушкодження свого здоров`я від чого й переносить вказані страждання.

Зазначив, що Українським науково дослідним інститутом промислової медицини позивачу в 2019р. було встановлено професійні захворювання - діагноз:

1 Радикулопатія попереково-крижова та шийна, рецидивуючий перебіг, на фоні полі сегментної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кістях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаточного пері артрозу, осоторехондрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових і колінних суглобів.

2. Хронічне обструктивне захворювання легенів (пиловий бронхіт, емфізема легенів, легенева недостатність)

Комісія, в складі представників відповідача, Фонду соціального страхування, лікувального закладу провела розслідування профзахворювань позивача та склала Акт розслідування профзахворювання. В пункті 16- 17 Акту розслідування зазначено, що профзахворювання виникло в зв`язку із роботою з 2000р. по 2017р. слюсарем-ремонтником у відповідача, де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці: статистичне перевантаження, підйом та переміщення ваги вручну, робоча поза, нахили тулубу та пилу. Перевищення гранично допустимих норм перевищувало по деяким показникам більш ніж в п`ять разів - пилу та нахили тулубу.

Встановлення профзахворювання спричинило позивачу моральні страждання та переживання, оскільки він працював у відповідача майже все своє життя та продовжує працювати, працює сумлінно, а відповідач у відповідності до законодавства Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, але цього не зробив, що й спричинило ушкодження здоров`я позивача.

Висновком МСЕК позивачу первинно в листопаді 2019р. було встановлено 60% втрати працездатності строком до грудня 2020р.

Також висновком МСЕК позивача визнано інвалідом 3 групи від профзахворювань.

Позивачу протипоказано: важка фізична праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, робота в умовах пилу. Вказаний факт також спричиняє мені моральні страждання, оскільки я обмежений у виборі роботи.

Також лікарями рекомендовано: спостереження у лікарів, постійний прийом лікарських засобів, санаторно-курортне лікування, та інше лікування.

В зв`язку з вищевикладеним позивач переносить фізичні страждання, а саме:

-біль в шийному та поперековому відділі хребта;

-болі в ліктьових суглобах;

-відчуття оніміння пальців кистей рук та ніг,

-виражений біль та обмеження рухів у плечових та ліктьових суглобах;

-судоми м`язів кистей.

- в нічний час в стегнах обох кінцівок виникають судоми.

- постійна біль в обох плечових, ліктьових суглобах, обмеження руху в них.

- страждаю на часті приступи кашлю, особливо стан загострюється вранці та ввечері,

- від постійного кашлю відчуваю болі в грудній клітці.

- від наявності найменшого признаку диму, пилу задихаюся, задуха переходить в тривалий кашель який доходить аж до рвоти.

- для полегшення дихання постійно змушений користуватися інгалятором, який пагубно діє на нирки та печінку.

Таким чином, позивач просив стягнути з ПАТ «АроселорМіттал Кривий Ріг» на його користь 190 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АроселорМіттал Кривий Ріг» (юридична адреса: 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Криворіжсталі, буд. 1, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 100 000 (сто тисяч) грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АроселорМіттал Кривий Ріг» (юридична адреса: 50095, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул.. Криворіжсталі, буд. 1, ) на користь держави судовий збір в сумі 1000 (одна тисяча ) гривень 00 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, ПАТ«АрселорМіттал Кривий Ріг», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не звернув належної уваги на те, що позивач ОСОБА_1 працював тривалий проміжок часу на підприємстві відповідача, тим самим свідомо приймав ті умови праці в яких працював та погіршував стан здоров`я, оскільки відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, тому вважає, що підприємство не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з втратою працездатності ОСОБА_1 та виникнення у останнього моральних страждань, у зв`язку із чим суд помилково зробив висновок про обов`язок відповідача відшкодовувати позивачу моральну шкоду.

Також, відповідач вважає, що позивачем не наведено конкретних достатніх аргументів щодо обґрунтування саме зазначеної у позові суми відшкодування моральної шкоди та не надано жодних належних доказів в обґрунтування розміру моральної шкоди.

Скаржник, посилаючись на усталену практику в аналогічних справах, вказує, що стягнутий судом розмір моральної шкоди є надто завищеним, вказуючи, що позивачу первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності у листопаді 2019 року з подальшим переоглядом у грудні 2020 року, тобто стан позивача може покращитись.

Відповідач зазначає, що судом надано більшу перевагу доказам позивача, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо покладення на Відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, та як наслідок винесення незаконного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , будучи працівником ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримав 60% втрати працездатності строком до грудня 2020 року..

Відповідно до копії трудової ОСОБА_1 30.06.1998 р. був прийнятий на роботу до відповідача в рудоуправління дробільної фабрики слюсарем - ремонтником по ремонту підземного обладнання у кар`єрі 4 розряду, потім працював слюсарем - ремонтником 5 розряду, потім 6 розряду.

Відповідно до Акту розслідування профзахворювання №6 від 07.06.2019 року, п.п. 16-17 Акту розслідування зазначено, що профзахворювання виникло в зв`язку із роботою з 2000р. по 2017р. слюсарем-ремонтником у відповідача, де мало місце перевищення гранично допустимих норм праці:статистичне перевантаження, підйом та переміщення ваги вручну, робоча поза, нахили тулубу та пилу, що перевищувало гранично допустимі норми через недосконалість робочого місця, перевищувало по деяким показникам більш ніж в п`ять разів - пилу та нахили тулубу.

Згідно виписного епікризу позивач перебував на денному стаціонарному лікуванні в КНЦ «ЦПМСД №3» Амбулаторія №2 , в період часу з 10.12.2018 року по 25.12.2018 року. Відповідно до епікризу позивача, останньому встановлено діагноз радикулопатія попереково-крижова L5-S1та ОСОБА_2 в фазі загострення з помірним порушенням біомеханіки хребта і стійким болевим синдромом.

Згідно виписного епікризу №161661 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні в період часу з 26.02.2019 року по 18.03.2019 року. Відповідно до епікризу позивачу встановлено діагноз загострення хронічної шейної, п/кр радикулопатії, вертеброгенно обумовленої у вигляді стійкої вираженої болевим синдромом, с-ма ВСП.НФСД 1-2, НФХ 1 СТ.

Згідно виписного епікризу №1771/508 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в ЦПМСД №3, амб.№2 в період часу з 22.04.2019 року по 03.05.2019 року. Відповідно до епікризу позивачу встановлено діагноз радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна ОСОБА_3 ,С7,С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами. Двобічний плечолопатковий періартроз, остеоартроз у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів. Виписаний з незначними покращеннями в загальному стані.

Відповідно до довідки серії 12ААА №078530 від 12.11.2019 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 встановлено 60 % втрата професійної строком до 01 грудня 2020 року, потреба в медикаментозному лікуванні.

Відповідно до довідки серії НОМЕР_2 ААБ №017620 від 12.11.2019 р. до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 встановлено отримання хвороби через працю в умовах виробничого пилу, протипоказання: важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався статтями 153,173, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», й виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, і наявності у зв`язку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно частин 1,3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача.

У відповідності зі ст.ст.23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок настання нещасного випадку.

Колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про недоведеність позивачем моральних страждань є необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд, внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації , тому доводи відповідача, і у цій частині, колегія суддів відхиляє.

Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди.

Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача були предметом розгляду судом першої інстанції і суд не взяв їх до уваги, оскільки у судовому засіданні були встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу.

Також, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, колегія суддів відхиляє, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанцуії врахував тяжкість наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, розмір втрати працездатності-60%, встановлення третьої групи інвалідності, з переоглядом у грудні 2020 року, період праці на підприємстві відповідача17 років 5 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 100 000 грн., і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром заподіяної моральної шкоди.

Отже, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: