ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Дніпропетровська міська рада, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом прибирання паркану та перебудови паркану,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виданого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Дніпропетровська міська рада, Департамент благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міської ради, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом прибирання паркану та перебудови паркану.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилалась на те, що на виконанні Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ Дніпропетровської області перебуває виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 31 серпня 2017 року на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року про усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні належним їй на праві власності домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самовільно зведений цегляний паркан та відновлення попереднього стану огорожі на межі земельних ділянок №№ АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 , що розташовані по АДРЕСА_4 .

Проте, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2017 року, яке набрало законної сили 16 травня 2017 року, за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок (літ. А-3) по АДРЕСА_4 , що має загальну площу 630,4кв.м., яких 209,8кв.м. - житлова площа та 420,6кв.м. - допоміжна площа, та складається з: Літ. А-3 підвал (номери приміщень 1 - гараж-82,3кв.м., 2 - котельня-22,6кв.м., 3 - підсобне-10,6кв.м., 4 - щітова-9,2кв.м., 5 - кладова-15,2кв.м., 6 - коридор-23,6кв.м.). Разом по підвалу загальна та допоміжна площі становлять 163,5кв.м.; Літ. А-3 І поверх (номери приміщень 7 - коридор14,4кв.м., 8 - вітальня37,8кв.м., 9 - гардеробна-7,6кв.м., 10 - ванна-8,5кв.м., 11 - житлова-17,2кв.м., 12 - хол-35,4кв.м., 13 - туалет-1,8кв.м., 14 - підсобне-2,7кв.м., 15- літня кухня-8,9кв.м., 16 - кухня-їдальня-48,8кв.м.) Разом по І поверху загальна площа становить 183,1кв.м., з яких: 55,0кв.м. - житлова площа та 128,1кв.м. - допоміжна площа; Літ. А-3 ІІ поверх (номери приміщень 17 - коридор23,5кв.м., 18 - коридор6,8кв.м., 19 - житлова-35,5кв.м., 20 - гардеробна-10,6кв.м., 21 - підсобне-8,2кв.м., 22 - ванна-19,5кв.м., 23 - ванна-18,8кв.м., 24 - гардеробна-15,4кв.м., 25 - житлова-36,7кв.м., 26 - коридор-7,7кв.м.) Разом по ІІ поверху загальна площа становить 182,7кв.м., з яких: 72,2кв.м. - житлова площа та 110,5кв.м. - допоміжна площа; Літ. А-3 мансардний поверх (номери приміщень 27 сходи14,8 кв.м., 28 кабінет39,1кв.м., 29 ігрова 43,5кв.м., 30 санвузол-3,7кв.м.) Разом по мансардному поверху загальна площа становить 101,1 кв.м., з яких: 82,6 кв.м. - житлова площа та 18,5 кв.м. - допоміжна площа; Літ. а ганок площею 19,0 кв.м, № 1-3 споруди.

Право власності на огорожу цегляну на бетонному фундаменті (паркан) були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24 листопада 2017 року. Таким чином спірний паркан був встановлений ОСОБА_1 на належній їй на праві власності земельній ділянці і за наявності відповідних дозволів на будівництво.

Тому ОСОБА_1 просила суд визнати виконавчий лист, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 31 серпня 2017 року на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року про усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні належним їй на праві власності домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самовільно зведений цегляний паркан та відновлення попереднього стану огорожі на межі земельних ділянок №№ АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 розташовані по АДРЕСА_4 таким, що не підлягає виконанню (а.с.108-110, т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено (а.с.142-143, т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та задовольнити її заяву (а.с.2-6, т.3).

Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2017 року на виконання якого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 31 серпня 2017 року був виданий виконавчий лист № 201/13613/16 про усунення ОСОБА_2 перешкод в користуванні належним їй на праві власності домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати самовільно зведений цегляний паркан та відновлення попереднього стану огорожі на межі земельних ділянок №№ АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 розташовані по АДРЕСА_4 є чинним.

Виконання зазначеного виконавчого листа здійснюється Соборним ВДВС міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст.432 ЦПК України правових підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, судове рішення у справі є обов`язковим для виконання. Держава забезпечує виконання судових рішень у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За змістом цієї норми закону підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

За правилами ч.ч. 1, 5, 6, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявник як на підставу звернення до суду з даною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню посилається на рішення суду від 27 квітня 2017 року у справі №201/4726/17, на підставі якого за ОСОБА_1 було зареєстроване право приватної власності на житловий будинок і споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Між тим, наявність зазначеного судового рішення від 27 квітня 2017 року не скасовує рішення суду від 08 червня 2017 року, ухваленого у цивільній справі № 201/13613/16, і не породжує жодну з передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Судові рішення в силу вимог статті 14 ЦПК України в редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, та статті 18 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки не встановлено підстав, передбачених ч. 2 ст. 432 ЦПК України за яких виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

За змістом ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм процесуального закону. Підстав для скасування цієї ухвали не встановлено.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Судді: