Ухвала

15 червня 2020 року

м. Київ

справа № 607/16571/18

провадження № 61-5429ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права на безоплатну приватизацію,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та оскаржуваних судових рішень

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права на безоплатну приватизацію.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

24 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від

24 вересня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Визнано недійсним державний акт від 21 лютого 2006 року, серія ЯГ № 007463 про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,18 га, кадастровий номер 020010237, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рух справи у суді касаційної інстанції

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

У березні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, просила скасувати оскаржуване судове рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 було залишено без руху, надано заявнику строк до 18 травня

2020 року для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням норми матеріального права, яку неправильно застосував апеляційний суд, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та сплати судового збору. Роз`яснено заявнику положення пункту 1 частини першої та частину другу статті 389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У травні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , у новій редакції та квитанція про сплату судового збору.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Серед основних засад судочинства Конституцією України встановлено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

За змістом пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, у поданій на усунення недоліків касаційній скарзі, заявник узагальнено посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, однак конкретно не зазначає, яку норму матеріального права неправа неправильно застосував апеляційний суд та щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

В силу вимог статті 400 ЦПК України Верховний Суд зобов`язаний перевіряти наявність підстав для відкриття касаційного провадження, зазначених у касаційній скарзі, оскільки перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального чи процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

Залишаючи без руху касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд роз`яснив їй положення частини другої статті 389 ЦПК України щодо виключних випадків касаційного оскарження судових рішень, однак заявник недоліки касаційної скарги не усунула, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України належно не обгрунтувала зазначені нею підстави для відкриття касаційного провадження.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, станом на 15 червня 2020 року недоліки касаційної скарги, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 14 квітня 2020 року, в частині зазначення підстав касаційного оскарження, ОСОБА_1 не усунула.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня

1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, визнання права на безоплатну приватизацію, вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. І. Усик