Справа № 487/811/20
Провадження № 2/487/1202/20
У Х В А Л А

Іменем України

про прийняття позовної заяви до розгляду

та відкриття провадження у справі

25 травня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду міста Миколаєва Сухаревич З.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, заступника голови Одеського апеляційного суду з цивільних справ судді Дришлюк Андрія Ігоровича, Приморського районного суду м. Одеси, заступника голови Приморського районного суду м. Одеси судді Науменко Андрія Володимировича про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 до Заводського районного суду м. Миколаєва з Верховного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду, заступника голови Одеського апеляційного суду з цивільних справ судді Дришлюк Андрія Ігоровича, Приморського районного суду м. Одеси, заступника голови Приморського районного суду м. Одеси судді Науменко Андрія Володимировича, в якій останній просить: визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 3 і 4 (де 3 Приморський районний суд, а 4 суддя Науменко А.В.) документальну інформацію спрямовану до ВРП і ГПУ про нібито його «втручання в правосуддя»; визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 1 і 2 (де 1 Одеський апеляційний суд, а 2 суддя Дришлюк А.І.) документальну інформацію, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 р. і від 05 листопада 2019 р. по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно нібито моїх, як адвоката та представника позивача по справі клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що приписала йому суддя-доповідач в апеляційній інстанції Цюра Т.В.; встановити факт відсутності в Приморському районному суді м. Одеси і в матеріалах цивільної справи копій дисків звукозаписів в тому числі і на твердих дисках носіях інформації судових засідань по цивільній справі №2-5151/09, проведених з 2007 року по 2017 рік під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів належним чином відновити чи повернути вкрадені фіксації звукозаписів судових засідань по цивільній справі №2-5151/09 під головуванням суддів Приморського районного суду м. Одеси Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільних справах, де стороною проходить позивач, члени сім`ї ОСОБА_2 і його родичі, а також Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», спрямувати до Верховного Суду для визначення підсудності у іншу область України на весь той час, дока в Одеських судах не відбудеться відновлення Правосуддя та звільнення одеських суддів.

14 лютого 2020 року зазначена позовна заява залишена без руху.

23 березня 2020 року до суду на виконання вимог ухвали подав позовну заяву в новій редакції.

30 березня 2020 року зазначена позовна заява залишена без руху.

08 травня 2020 року позивачем виконані вимоги ухвали про що надана відповідна заява із додатком до неї: позовна заява, докази.

Згідно позовної заяви, позивач просить: просить: визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 3 і 4 (де 3 Приморський районний суд, а 4 суддя Науменко А.В.) документальну інформацію спрямовану до ВРП і ГПУ про нібито його «втручання в правосуддя»; визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 1 і 2 (де 1 Одеський апеляційний суд, а 2 суддя Дришлюк А.І.) документальну інформацію, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 р. і від 05 листопада 2019 р. по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно нібито моїх, як адвоката та представника позивача по справі клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що приписала йому суддя-доповідач в апеляційній інстанції Цюра Т.В., яка перебуває під впливом відповідача ОСОБА_3 ; встановити факт відсутності в Приморському районному суді м. Одеси і в матеріалах цивільної справи копій дисків звукозаписів в тому числі і на твердих дисках носіях інформації судових засідань по цивільній справі №2-5151/09, проведених з 2007 року по 2017 рік під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів належним чином відновити чи повернути вкрадені фіксації звукозаписів судових засідань по цивільній справі №2-5151/09 під головуванням суддів Приморського районного суду м. Одеси Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільних справах, де стороною проходить позивач, члени сім`ї ОСОБА_2 і його родичі, а також Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», спрямувати до Верховного Суду для визначення підсудності у іншу область України на весь той час, дока в Одеських судах не відбудеться відновлення Правосуддя та звільнення одеських суддів.

Позовна заява мотивована тим, що в одеських судах спостерігається порушення ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», що викликало даний позов до судів та суддів. Предметом даного позову є оскарження системних правопорушень, скоєних одеськими суддями у сфері цивільно-правової юрисдикції. Відповідач суддя Науменко А.В. прийнявши у липні 2018 року цивільну справу №2-5151/09 до свого провадження , приховав, що в матеріалах справи відсутні диски звукозапису попередніх судових процесів, які проводилися під головуванням судді Ярош С.В., Терьохіної С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В. Більш того, він, як заступник голови місцевого суду з цивільних справ повинен, юридично зобов`язаний відповідати за усі аспекти діяльності райсуду у сфері цивільно-правової юрисдикції. А тому повинен нести юридичну відповідальність й за даним позовом зокрема. Разом з тим, встановлення даного факту має юридичне значення, бо дехто з допитаних свідків перебуває у іншому світі. Пізніше з`ясувалося, що знищені не тільки портативні полімерні диски звукозаписів судових засідань з 2007 року о цій справі, а й усі електромагнітні записи на твердих дисках-носіях інформації, навіть в архіві суду, про що відповідач ОСОБА_4 надав письмовий доказ, але не вжив заходів щодо розшуку цих записів. Обраний спосіб захисту визначений ст. 16 ч. 2 п. 4 ЦК України. Приморський районний суд і суддя Науменко А.В. з липня 2018 року й по сьогодні всіляко перешкоджають здійсненню правосуддя в суді першої інстанції. Вони наприкінці 2018 року і на початку 2019 року вчинили завідомо неправдиві повідомлення на адреси Вищої Ради правосуддя і Генерального прокурора України, наклепницько звинувачуючи позивача у втручанні у їхнє «правосуддя». Однак навесні 2019 року отримали рішення ВРП про відсутність такого втручання від 15.02.2019 р. і 28.02.2019 р. Вказане правопорушення відповідачів підпадає під дію Конституційної гарантії, передбаченої ч. 4 ст. 32 Основного Закону України. Відповідачі чинять позивачу перешкоди у здійсненні правосуддя не тільки по трудових спорах № 2-5151/19 і №522/6699/19, незаконно позбавивши його роботи в Одеському морському порту, а й з посяганням на його другу професійну діяльність адвоката, бо саме як адвокат і працівник Одеського порту з 2017 року на вимогу трудового колективу портовиків і судноремонтників він виступив правовим і процесуальним шляхом на захист ДП «Одеський морський торговельний порт». Таким чином, внаслідок системних правопорушень відповідачів постраждали не тільки позивача і його сім`ї права і законні інтереси, а також ДП «ОМТП» та чесних кадрових трудівників морського порту. Таким підтвердженням є цивільна справа № 523/6283/19 з трудових правовідносин, де позивач приймає участь як адвокат представник позивача ОСОБА_5 . Одеським апеляційним судом і суддею Дришлюк А.І. вчиняються перешкоди процесуального характеру у цій справі. Суддя Цюра Т.В., приписавши позивачу неіснуючі твердження, яких немає у його заяві від 08.10.2019 у справі № 523/6283/19 постановила ухвалу про відмову у клопотанні, якого він не заявляв. більш того, 05.11.2019 суддя Цюра Т.В. видає ще одну ухвалу, в мотивувальній частині якої вдруге приписує абсурдні та неіснуючі твердження. За таких обставин, позивач змушений був заявити відвід судді та членам колегії. 04 грудня 2019 на особистому прийомі голова Одеського апеляційного суду ОСОБА_6 сповістив нам, що цей відвід випало розглядати йому, але він бере собі самовідвід. Але отримавши його ухвалу від 12.12.2019 про відхилення відводу, усі були здивовані. Отже суддя Цюра, Т.В., яка залежна від голови суду ОСОБА_3 змушена була кинути справу на довготривалу тяганину, розповсюдила дезінформацію про неіснуючі клопотання ОСОБА_1 про спосіб апеляційного провадження. Саме відповідач ОСОБА_3 юридично зобов`язаний і відповідальний за цивільно-правову юрисдикцію Одеського апеляційного суду. За таких обставин не має жодних реальних шансів на мало-мальське об`єктивне судочинство. А тому позови по цивільних справах, де стороною проходять ОСОБА_1 і його родичі, а також ДП «Одеський морський торговельний порт» має розглядати по суті той суд на території іншої області України, який має визначити Верховний суд згідно ст. 31 ЦПК України. Вказане спонукало позивача звернутись до суду із вищевказаним позовом.

12.05.2020 вказана заява передана судді Сухаревич З.М.

Відповідно до ст. 187 ЦПК України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

З 18 травня 2020 року по 22 травня 2020 року (включно) суддя Сухаревич З.М. перебувала у відпустці, у зв`язку з чим питання про відкриття провадження вирішується 25 травня 2020 року.

Підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви відсутні.

Разом з тим, суддя дійшов висновку про відкриття провадження у частині вимог: визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 3 і 4 (де 3 Приморський районний суд, а 4 суддя Науменко А.В.) документальну інформацію спрямовану до ВРП і ГПУ про нібито його «втручання в правосуддя».

Водночас, у відкритті провадження за вимогами: визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 1 і 2 (де 1 Одеський апеляційний суд, а 2 суддя Дришлюк А.І.) документальну інформацію, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 р. і від 05 листопада 2019 р. по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно нібито моїх, як адвоката та представника позивача по справі клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що приписала йому суддя-доповідач в апеляційній інстанції Цюра Т.В., яка перебуває під впливом відповідача ОСОБА_3 ; встановити факт відсутності в Приморському районному суді м. Одеси і в матеріалах цивільної справи копій дисків звукозаписів в тому числі і на твердих дисках носіях інформації судових засідань по цивільній справі №2-5151/09, проведених з 2007 року по 2017 рік під головуванням суддів Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів належним чином відновити чи повернути вкрадені фіксації звукозаписів судових засідань по цивільній справі №2-5151/09 під головуванням суддів Приморського районного суду м. Одеси Ярош С.В., Терьохіна С.Є., Івченка В.Б., Тарасова А.В.; зобов`язати відповідачів в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільних справах, де стороною проходить позивач, члени сім`ї ОСОБА_2 і його родичі, а також Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», спрямувати до Верховного Суду для визначення підсудності у іншу область України на весь той час, дока в Одеських судах не відбудеться відновлення Правосуддя та звільнення одеських суддів, - слід відмовити, виходячи з наступного.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Згідно ст. 247 ЦПК України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Згідно п. 15.7) Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, що функціонують у судах на день набрання чинності цією редакцією Кодексу, за правилами, встановленими цією редакцією Кодексу.

Питання дотримання цих вимог у поєднанні із всебічною оцінкою наданих доказів, а також наявністю та встановленням істотних порушень вимог цивільного процесуального законодавства через відсутність звукозапису судових засідань у провадженні на різних стадіях можуть призвести до скасування судового рішення, як таких, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Такі питання вирішуються судом у межах відповідного провадження. Ці юридичні факти не можуть встановлюватися та відповідна їм правова оцінка не надається під час розгляду іншої справи та за правилами, в тому числі й цивільного судочинства.

Отже, вказане питання щодо встановлення факту відсутності звукозаписів у справі №2-5151/09 та відновлення чи повернення цих записів має розглядатися під час судового провадження у цій справі (№2-5151/09), а тому такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так само і вимога визнати недостовірною розповсюджену відповідачами 1 і 2 (де 1 Одеський апеляційний суд, а 2 суддя Дришлюк А.І.) документальну інформацію, яка міститься у мотивувальних частинах ухвал Одеського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 р. і від 05 листопада 2019 р. по цивільній справі № 523/6283/19 стосовно нібито моїх, як адвоката та представника позивача по справі клопотань про спосіб апеляційного розгляду, що приписала йому суддя-доповідач в апеляційній інстанції Цюра Т.В., яка перебуває під впливом відповідача ОСОБА_3 ; зобов`язати відповідачів в порядку ст. 31 ЦПК України по цивільних справах, де стороною проходить позивач, члени сім`ї ОСОБА_2 і його родичі, а також Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», спрямувати до Верховного Суду для визначення підсудності у іншу область України, не може бути розглянута поза межами справи, шляхом подання окремого позову.

Суд зазначає, що такі вимоги стосуються вчинення судом передбачених процесуальним законом дій.

Закони України не передбачають можливість розгляду у суді заяв про визнання чи встановлення фактів незаконності дій/бездіяльності іншого суду під час вирішення та розгляду справ, оскільки такі дії/бездіяльність є пов`язаними з розглядом судової справи навіть після його завершення.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що розгляд таких вимог буде втручанням у здійснення правосуддя іншим судом.

За змістом статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом (частини перша та третя статті 6 Закону № 1402-VIII).

Оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, а також про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ.

Згідно з пунктом 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 55 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно з пунктом 21 Великої хартії суддів (Основоположних принципів), затвердженої Консультативною радою європейських суддів 17 листопада 2010 року, засоби для виправлення суддівських помилок мають бути передбачені відповідною системою апеляційного оскарження. Виправлення будь-яких інших помилок в адмініструванні правосуддя є виключною відповідальністю держави.

Отже, вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені.

Усі процесуальні порушення, що їх допустили суди під час розгляду та вирішення справи, можуть бути усунуті лише у межах відповідної судової справи, в якій такі порушення були допущені.

Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу із встановленням за судовим рішенням юридичних фактів щодо суду (судді).

За змістом пункту 19 Великої хартії суддів (Основоположних принципів) у кожній державі закон чи фундаментальна хартія суддів повинні визначати неналежну поведінку, яка може мати наслідком дисциплінарну відповідальність та відкриття дисциплінарного провадження щодо судді.

Тобто, за наявності для цього підстав і у визначеному законом порядку суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за відповідну неналежну поведінку.

Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 21 листопада 2018 року (провадження № 14-399цс18), а також від 20 березня 2019 року (провадження № 14-655цс18).

Таким чином, суддя вважає, що вищевказані вимоги позивача вирішуються в кожній конкретній справй і не можуть розглядатися в іншій справі за правилами будь-якого судочинства.

Далі, за приписами п.4 ч.2 ст.187 ЦПК України в ухвалі про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження зазначається за якими правилами позовного провадження (загального чи спрощеного) буде розглядатися справа.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 19 ЦПК України, обставини справи, обсяг та характер доказів у справі, обсяг дій, необхідних для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, за вимогами, які суддя приймає до провадження, суддя вважає необхідним розглядати вказану справу в порядку загального позовного провадження.

Одночасно, вирішуючи клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з урахуванням вимог ст. 212 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав та свобод учасників справи, справедливого, своєчасного, неупередженого розгляду справи, суддя вважає за можливе таке клопотання задовольнити та провести підготовче засідання режимі відеоконференції за участю позивача, забезпечення проведення якої доручити Одеському апеляційному суду.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 19, 175, 177, 187, 212, 189-193, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси, заступника голови Приморського районного суду м. Одеси судді Науменко Андрія Володимировича про визнання інформації недостовірною та зобов`язання вчинити певні дії, в частині вимог: визнати недостовірною розповсюджену відповідачами Приморський районний суд, суддя Науменко А.В., документальну інформацію спрямовану до ВРП і ГПУ про нібито його «втручання в правосуддя».

Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Підготовче засідання по справі призначити на 17 липня 2020 року 13:00 год. в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва, за адресою: вул. Радісна,3, каб. №19 (зал №2).

Доручити Одеському апеляційному суду забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача ОСОБА_1 , з Заводським районним судом м. Миколаєва, в судовому засіданні, яке відбудеться 17 липня 2020 року 13:00 год. (м. Миколаїв, вул. Радісна, 3, зал. №2).

В іншій частині вимог відмовити у відкритті провадження.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1412/.

Копію ухвали разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслати учасникам справи до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала в частині відмови у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 01 червня 2020 року.

Суддя З.М. Сухаревич