Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 335/10127/16-ц

провадження № 61-5569св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок Олена Анатоліївна,

заінтересована особа (боржник) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року у складі судді Калюжної В. В. та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області) Лазарок О. А. про закінчення виконавчого провадження № 42654906 від 23 квітня 2019 року, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що постановою від 01 квітня 2014 року державним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження № 42654906 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2341, виданого 05 березня 2007 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 , та земельною ділянкою НОМЕР_2, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці НОМЕР_2 за рахунок ОСОБА_2 , знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 та відновлення хвіртки.

14 травня 2019 року простою кореспонденцією нею була отримана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 23 квітня 2019 року ВП 42654906.

Зазначала, що вказане виконавче провадження не було виконано у повному обсязі та вважала дії державного виконавця протиправними, які призвели до винесення головним держаним виконавцем Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області Лазарок О. А. незаконної постанови про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом від 05 березня 2007 року № 2-2341.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23 квітня 2019 року ВП № 42654906, винесену головним державним виконавцем Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій областіЛазарок О. А.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дії головного державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області Лазарок О. А. стосовно виконання виконавчого листа від 05 березня 2007 року № 2-2341 вчинені відповідно до чинного законодавства, виконавче провадження ВП №42654906 закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням боржником ОСОБА_2 у повному обсязі до часу звернення заявника до суду зі скаргою.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної мотивовано тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих відповідно до процесуального законодавства, правильно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження № 42654906 закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням боржником ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області Лазарок О. А. про закінчення виконавчого провадження від 23 квітня 2019 року № 42654906.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки зібраним у справі доказам та дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки, вважає, що доказів виконання рішення суду держаним виконавцем надано не було.

Вказує, що нею оскаржується в іншому судовому провадженні постанова про призначення спеціаліста, що може вплинути на вирішення і цієї скарги.

Суди не звернули увагу на те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року за її скаргою було встановлено, до теперішнього часу рішення суду добровільно не виконано.

Також зазначає, що суди не звернули увагу на те, що ОСОБА_2 13 вересня 2018 року було відчужено Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , а державним виконавцем не вирішено питання про заміну боржника у виконавчому провадженні.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року головний державний виконавець Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя Лазарок О. А. подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними та не впливають на правильність вирішення скарги судами. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року (справа № 2-2341/06) усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою НОМЕР_1, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3 та земельної ділянки НОМЕР_2, яка знаходиться у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , шляхом знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці НОМЕР_2 за рахунок ОСОБА_2 , та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 та відновлення хвіртки. У разі невиконання ОСОБА_2 рішення в частині знесення прибудови, паркану та відновлення хвіртки, дозволено ОСОБА_3 виконати ці дії за рахунок ОСОБА_2 .

На примусовому виконанні у Вознесенівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження ВП № 42654906 щодо виконання вищезазначеного судового рішення.

Виконавче провадження було відкрито постановою державного виконавця від 01 квітня 2014 року.

Вказане виконавче провадження неодноразово передавалось на виконання іншим державним виконавцям. Зокрема, з березня 2014 року до лютого 2015 року виконавче провадження перебувало у державного виконавця Приставка Р. О., з травня 2014 року до лютого 2015 року перебувало у державного виконавця Тімохова К. С., з лютого 2015 року до серпня 2016 року - у державного виконавця Стратій О. С., з серпня 2016 року до квітня 2017 року - у державного виконавця Гогунської П. М., з квітня 2017 року виконавче провадження перебуває у державного виконавця Лазарок О. А.

08 лютого 2018 року на адресу державного виконавця від боржника надійшла заява про те, що встановити земельну ділянку задля виконання рішення суду не можливо, рішення суду виконати не можливо, демонтаж будівлі зробити неможливо, бо це призведе до руйнування всього будинку, та просить закрити виконавче провадження, посилаючись на те, що земельна ділянка на цей час має зовсім іншу площу, яка суттєво відрізняється від того, що була на час ухвалення судового рішення суду за виконавчим документом, що підтверджується раніше доданим висновком Запорізького відділення Державного підприємства «ДНІІБК», планом меж земельної ділянки та схематичним планом розділу земельних ділянок.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 15 травня 2019 року (справа № 22-ц/807/2005/19) встановлено, що державний виконавець Лазарок О. А. виходила декілька разів на місце виконання та намагалась встановити частину паркану та прибудову, які слід знести, призначала спеціаліста та експерта у зв`язку з тим, що неможливо встановити координати ділянки НОМЕР_1 і НОМЕР_2 та паркану довжиною 2,81 м, звернулась до суду з поданням про визначення способу виконання рішення суду через ці обставини. Стягувач ОСОБА_1 перешкоджала цьому, оскаржуючи постанови про призначення експерта та спеціаліста, участь яких було доречним, не з`являлась на вчинення виконавчих дій, висловлювала недовіру експертам, залученим державним виконавцем, не залучала інших, яким би довіряла, що не сприяло, а навпаки, перешкоджало виконанню виконавчих дій. Будь-яких конкретних заходів з боку ОСОБА_1 щодо зазначення, де саме знаходиться частина паркану, яку слід знести, чи та сама прибудова наразі існує на спірній ділянці, яку слід знести, чи це є новий об`єкт будівництва, вона конкретно не зазначала.

18 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста - фізичну особу-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 для участі у виконавчому провадженні, для проведення виконавчих дій, з`ясування та роз`яснення питань, що можуть виникнути під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, надати звіт про визначення межі земельної ділянки НОМЕР_1, яка знаходилася у користуванні ОСОБА_3 та земельної ділянки НОМЕР_2, яка знаходилася у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визначити можливість знесення самовільно побудованої прибудови, розташованої на земельній ділянці НОМЕР_2, та знесення паркану довжиною 2,81 м, розташованого на виході з земельної ділянки НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 та відновлення хвіртки, та надання у строк до 06 березня 2019 року висновку.

20 лютого 2019 року за вимогою державного виконавця для проведення виконавчих дій з`явились представники боржника, спеціаліст боржника, незалежний спеціаліст, залучений державною виконавчою службою, та інші особи, яких зазначено у акті. Однак, стягувач, представник стягувача, спеціаліст стягувача, вимогу державного виконавця не виконали, та для проведення виконавчих дій з метою виконання рішення суду не з`явились. Спеціалістом ФОП ОСОБА_4 проведено кадастрову зйомку земельної ділянки на АДРЕСА_2 для визначення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, для визначення фактичної площі земельних ділянок, розташування споруд та житлового будинку, визначення ділянок, які зазначені у рішенні суду, про що складено відповідний акт.

07 березня 2019 року від ФОП ОСОБА_4 сертифікованого інженера-геодезиста, що був призначений постановою про призначення спеціаліста надійшла технічна документація у якій зазначено: У результаті вимірювань встановлено: «… ділянка НОМЕР_1 - вільна від забудови; місцезнаходження - частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_3 та частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_2 ; ділянка НОМЕР_2 - вільна від забудови на фактичній території присадибної ділянки по АДРЕСА_5 та забудована капітальним гаражем на фактичній території присадибної ділянки по АДРЕСА_3 ; місцезнаходження - частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_3 , та частково на території присадибної ділянки по АДРЕСА_2; …» . У висновку зазначено: 1) про неможливість знесення будівлі (літ. А1), так як вона не є прибудовою на ділянці НОМЕР_2, а є будівлею капітального будівництва, межа якої проходить паралельно будівлі (літ. А1) на відстані від її стіни - 0,02м. На ділянці НОМЕР_2 по АДРЕСА_2 відсутня будь яка прибудова; 2) про неможливість знесення паркану довжиною 2,81м з боку АДРЕСА_2 , через його відсутність на ділянці НОМЕР_1; 3) про те, що повноцінне закріплення меж земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 неможливе із за відсутністю доступу на територію присадибної ділянки по АДРЕСА_3 , та наявністю частини будівлі капітального гаража на ділянці НОМЕР_2.

20 березня 2019 року державний виконавець звернувся до ФОП ОСОБА_4 із запитом на додаток до висновку додатково повідомити: 1. чи розташований на АДРЕСА_2 на земельній ділянці НОМЕР_1 паркан кам`яний збудований з буту; 2 . чи розташований на АДРЕСА_2 на земельній ділянці НОМЕР_2 двоповерховий будинок, що належить боржнику ОСОБА_2 .

З огляду на відповідь ФОП ОСОБА_4 на запит державного виконавця від 20 березня 2019 року, кам`яний паркан присадибної ділянки по АДРЕСА_2 , не розташований на спірній земельній ділянці НОМЕР_1, а знаходиться в межах червоної лінії вулиці, двоповерховий будинок громадянина ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 , не розташований на спірній земельній ділянці НОМЕР_2.

У заяві від 26 грудня 2018 року боржником зазначено, що паркан довжиною 2,81 м знесено більше як 2 роки тому, а будь-якого іншого паркану такою довжиною на ділянці НОМЕР_1 немає, а є лише споруда з влаштуванням фундаменту довжиною 10,5 м, яка не була предметом спору. Під час ухвалення судового рішення на земельній ділянці було прибудовано дерев`яну прибудову для сільських потреб, яка з часом також була знесена.

24 січня 2019 року під час виходу за адресою боржника за участю усіх сторін виконавчого провадження та їх представників було складено акт державного виконавця про відсутність прибудови та паркану, який згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року підлягає знесенню.

Факт відсутності паркану довжиною 2.81 м, розташованого на виході з земельної ділянки НОМЕР_1 на АДРЕСА_2 та самовільно прибудованої прибудови розташованої на земельній ділянці НОМЕР_2 підтверджується відповіддю спеціаліста ФОП ОСОБА_4 від 20 березня 2019 року сертифікованого інженера-геодезиста, що був залучений постановою державного виконавця, який провів кадастрову зйомку земельної ділянки на АДРЕСА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення ( поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані учасниками процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки у діях головного державного виконавця Вознесенівський ВДВС м. Запоріжжя ТУЮ у Запорізькій області Лазарок О. А. щодо закінчення виконавчого провадження ВП №42654906 відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження», воно було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом до звернення заявника зі скаргою до суду.

Апеляційний суд правильно відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , які є аналогічними з доводами її касаційної скарги, про те, що постановою Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2019 року (справа № 335/10127/16, провадження № 22-ц/807/1343/19) було встановлено, що до теперішнього часу судове рішення добровільно не виконане, оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019 року (справа № 335/10127/16-ц, провадження № 22-ц/807/2005/19) за скаргою ОСОБА_1 щодо визнання неправомірною дій державного виконавця Лазарок О. А. при здійсненні виконавчого провадження № 42654906 встановлено, що саме ОСОБА_1 протягом 1 року та 7 місяців перешкоджає державному виконавцю вчиняти відповідні дії, зокрема, встановити частину паркану та будівлю, яку слід знести, будь-яких конкретних заходів з боку ОСОБА_1 щодо зазначення, де саме знаходиться частина паркану, який слід знести, та чи та сама прибудова наразі існує на спірній земельній ділянці, яку слід знести, чи це є новий об`єкт будівництва, вона конкретно не зазначає, та не дає можливості державному виконавцю із залученням експерта встановити ці обставини. Цією постановою також встановлено, що на земельній ділянці відбулися зміни, паркану довжиною 2.81 м не існує, а також існує інше будівництво, яке не є предметом спору у справі з примусового виконання виконавчого листа № 2-2341, виданого 05 березня 2007 року на виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2006 року.

Доводи касаційної скарги про те, що нею в іншому судовому провадженні оскаржується постанова про призначення спеціаліста та те, що ОСОБА_2 13 вересня 2018 року було відчужено Ѕ частину будинку АДРЕСА_2 , а державним виконавцем не вирішено питання про заміну боржника у виконавчому провадженні, не впливають на правильність вирішення судами справи та не спростовують встановлені судами обставини про те, що рішення суду у виконавчому провадженні № 42654906 було виконано.

Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 жовтня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк