Справа № 639/496/20
18 червня 2020 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Якуші Н.В.,
за участю секретаря судових засідань -Коваль А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. від 24 лютого 2020 року цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 в особі представника позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо- транспортної пригоди передана на розгляд за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.03.2020 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
ІІІ. Пояснення учасників справи в судовому засіданні.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , яка діє на підставі довіреності від 27.01.2020 року в судове засідання надала заяву про слухання справи за її відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи, відзиву на позовну заяву не надав. У відповідності до приписів ч. 6, 7, 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином .
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив матеріали та докази, які були своєчасно долучені сторонами, та встановив наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником автомобіля марки «Hyundai Elantra, реєстраційний номер НОМЕР_5 (а.с. 15 ).
16.03.2018 року о 15:15 год. в м. Харкові по вул. Космічній 14 відповідач ОСОБА_3 , керуючи автомобілем ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи зі двора, не надав дороги автомобілям, які рухались по головній дорозі, скоїв зіткнення з автомобілем «Skoda» д.н.з. НОМЕР_2 з наступним зіткненням з автомобілями ВАЗ д.н.з НОМЕР_3 , «Ford», д.н.з НОМЕР_4 та автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2018 р., що набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.(а.с.16).
ОСОБА_1 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро з повідомленням про подію та заявою про виплату страхового відшкодування, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Окрім того, позивач долучив до позовної заяви підтвердження витрат на проведення відновлювального ремонту, які він поніс крім виплачених МТСБУ коштів, а саме в розмірі 62 728,17 грн.:
-10 304,52 грн., що підтверджується фіскальним чеком №4 від 14.09.2018 року та видатковою накладною №ЗиФ -944346 від 14.09.2018 року (а.с.58-59),
-20 645,30 грн., що підтверджується фіскальним чеком №23 від 31.05.2018 року, замовленням -нарядом №Зиф-929773 від 31.05.2018 року (а.с.60-61);
-26 146,86 грн., що підтверджується фіскальним чеком №7 від 05.06.2018 року та замовленням -нарядом №Зиф-937723 від 31.05.2018 року (а.с. 62-63).
Відповідно до розрахунку позивача, з ОСОБА_3 підлягає стягненню 24 067,02 грн. (62 725,17 грн.- 38 661,15 грн.)
V. Норми права, що підлягають застосуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Згідно вимог ст. 1187 ЦК України, в разі заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки, обов`язок по її відшкодуванню покладається на особу, яка володіє транспортним засобом, використання якого призвело до заподіяння шкоди. Цією особою в даній справі є відповідач.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно роз`яснень даних в п. 4 та 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Відповідно до статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.
Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 6 міжнародної Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожен, при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. При цьому слід застосовувати практику Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструменту функціонування Конвенції, що є частиною національного законодавства.
Відповідно до матеріалів справи «Бурдов проти Росії»/ Розгляд по суті і справедлива сатисфакція/, Страсбург, 7 травня 2002 року, Європейський суд прийшов до висновку, що внаслідок виявлених порушень, які не можна вважати виправленими лише завдяки визнанню судом наявності порушення, заявник зазнав певної моральної шкоди. Однак зазначена у вимозі конкретна сума є надмірною. Керуючись при визначенні суми компенсації принципом справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції, суд зменшив суму моральної шкоди.
VІ. Позиція суду та висновки суду за результатами розгляду справи.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Такою особою у виниклих правовідносинах є відповідач ОСОБА_3 , як власник джерела підвищеної небезпеки, згідно ст. 1187 ЦК України, з вини якої завдано шкоду майну позивача.
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була.
Відповідно до положень стаття 41 Закону Україну "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ОСОБА_1 відшкодовано майнову шкоду в сумі 38 661,15 грн. з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ. Залишок понесених витрат на проведення відновлювального ремонту, які поніс позивач крім виплачених МТСБУ коштів, складає 24 067,02 грн.
Виходячи із викладеного, суд прийшов до висновку, що за вирахуванням суми у розмірі 38 661,15 грн., ОСОБА_3 , як особа, з вини якого сталося ДТП, оскільки саме він керував автомобілем марки ВАЗ-2105, д.н.з. НОМЕР_1 повинен сплатити позивачу вартість матеріального збитку, заподіяного автомобілю марки «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_5 , пошкодженого в ДТП, у розмірі 24 067,02 грн. (62 728,17 грн.-38 661,15 грн.).
Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер правопорушення, а також інші обставин, що мають істотне значення, вимоги розумності та справедливості, а тому, враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено майно ОСОБА_1 , що змусило останнього вишукувати додатковий час для збору необхідних документів щодо відшкодування завданих збитків, докладати зусилля та витрачати особистий час для відновлення попереднього стану належному йому майна, змінити постійний спосіб свого життя, суд задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн.
V. Судові витрати.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн..
Керуючись ст.ст. 13, 77-79, 89, 137, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) витрати на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24 067 (двадцять чотири тисячі шістдесят сім ) грн. 02 (дві) коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) грошові кошти в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , за реєстровий за адресою: АДРЕСА_1 ,
представник позивача- ОСОБА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2
відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Повний текст судового рішення складено 18.06.2020 року.
Суддя: