КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 369/1279/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2587/2020Головуючий у суді першої інстанції - Пінкевич Н.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 39 834 грн. 24 коп. майнової шкоди, 10 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати, які складаються з витрат на професійну допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп., витрат на складання звіту про незалежну оцінку вартості майна у розмірі 3 500 грн. 00 коп. та судового збору у розмірі 1 536 грн. 80 коп.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , яку 03.11.2018 року було залито водою з кранів мережі опалення, внаслідок помилкового відкриття відповідачем кранів опалення його квартири, а не своєї. У наслідок залиття квартири було пошкоджено оздоблення квартири, тобто завдану майнову шкоду, яка згідно звіту оцінки становить 39 834 грн. 24 коп. Обставини та причини залиття підтверджуються актом про залиття від 05.03.2018 року, письмовими поясненнями самого відповідача та інших мешканців будинку. Також, зазначав, що в результаті пошкодження його майна йому було завдано моральної шкоди, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях, неможливості користуватися квартирою, що порушило звичайний спосіб і ритм життя та вимагало додаткових зусиль для його нормалізації (т. 1, а.с. 2-6).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 39 834 грн. 24 коп. майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 3 000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди, 3 500 грн. 00 коп. витрат за проведення звіту про незалежну оцінку вартості майна, а також 8 284 грн. 62 коп. витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу (т.1, а.с. 129-131).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т. 1, а.с. 164, 165).

В апеляційній сказі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вказує, що суд невірно та неповно встановив фактичні обставини, надав неналежну оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, внаслідок чого дійшов хибного висновку про наявність його вини у заподіянні майнової шкоди позивачу (а.с. 168-179).

Справа разом з апеляційною скаргою надійшла до суду апеляційної інстанції 05.12.2019 року (т. 1, а.с. 185, 186).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10.12.2019 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків (т. 1, ас. 187-189).

28.12.2019 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача про усунення недоліків разом з уточненою апеляційною скаргою та доказами сплати судового збору у належному розмірі (а.с. 192-211).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08.01.2020 року відкрито апеляційне провадження та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 1, а.с. 212, 213).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21.01.2020 року справу призначено до розгляду на 19.02.2020 року (т. 1, а.с. 215, 216).

22.01.2020 року до суду надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, в якому останній повністю заперечує доводи апеляційної скарги у зв`язку з їх безпідставністю та просить ухвалене судом рішення залишити без змін.

28.01.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшли доповнення до апеляційної скарги, які ухвалою Київського апеляційного суду від 19.02.2020 року залишені без розгляду та повернуті скаржнику (а.с. 245, 246).

У судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити.

Позивач та його представник у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували за її безпідставністю та необґрунтованістю і просили рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у заяві на адресу суду просила розглядати справу за її відсутністю (т. 2, а.с. 5).

Також, у судовому засіданні з обставин справи було допитано в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи, оскільки її неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У свою чергу, наймачем квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

03.11.2018 року через відкриття кранів внутрішньобудинкових мереж опалення не свого помешкання мешканцями квартири № 166 , відбулося залиття квартири позивача, в зв`язку з чим та про що комісією у складі голови комісії начальника ЖЕД № 3 ОСОБА_8 та в.о. майстра ЖЕД № 3 ОСОБА_9 складено відповідний акт від 05.11.2018 року (т. 1, а.с. 17).

Встановленні у акті обставини залиття підтверджуються й поясненнями, відібраними працівниками Києво-Святошинського ВП ГУНП України в Київській області у мешканців квартир №№ 88 , 163 ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також у самого відповідача (т. 1, а.с. 22-24).

Також, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ПП «Актив Інвест», яке діє на підставі відповідного сертифікату №611/17 від 29.06.2017 року, та 11.01.2019 року уклав з уповноваженою особою підприємства договір на виконання незалежної оцінки з визначення ринкової вартості індивідуально визначено робіт та їх об`ємів, а також будівельних матеріалів, необхідних для проведення ремонту з відновлення залитої квартири АДРЕСА_1 .

За результатами проведення дослідження, яке проводилось 15.01.2019 року, складено звіт про незалежну оцінку майна, відповідно до якого сума збитку, спричиненого внаслідок залиття щодо нерухомого майна, становить 39 834 грн. 24 коп. (т. 1, а.с. 30-61).

За надані послуги з проведення дослідження позивачем було сплачено ПП «Актив Інвест» суму у розмірі 3 500 грн. 00 коп.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За правилами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тобто у контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін, вирішальним фактором є те, що подання доказів та доведення перед судом їх переконливості - є обов`язком сторін. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Крім того, як зауважує Європейський суд з прав людини, що принцип процесуальної рівності сторін передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 р., заява № 14448/88).

Також, слід зазначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована - вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Обгрунтовуючи доводи своєї апеляційної скарги, відповідач посилався на те, що 03.11.2018 року він відкрив вентилі свого вузла комерційного обліку тепла, оскільки на іншому вентилі була позначка № 167.

Разом з тим, вказані посилання відповідача щодо відсутності його вини у заподіянні шкоди колегія суддів відхиляє, адже в процесі розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту того, що шкода завдана не з його вини, відповідачем не надано, а всі доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на припущеннях.

Допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки надали пояснення про обставини залиття аналогічні поясненням відповідача. Водночас, до показів свідків слід віднестися критично, адже свідок ОСОБА_6 є дружиною відповідача, а сідок ОСОБА_7 - другом відповідача, тобто заінтересованими особами. Також, їх покази, які є тотожними з поясненнями відповідачаЮ не дають змоги встановити нові фактичні обставини справи, які б впливали на висновки суду.

Більш того, у своїх поясненнях від 03.11.2018 року відповідач підтвердив той факт, що на момент відкриття ним кранів на опалення табличок або надписів на них також не було. До того ж, відповідач пояснив, що крани опалення обох квартир були перекриті і він, після вивчення технічної документації, відкрив кран своєї квартири, тобто визнав факт відкриття крану, проте не надав нових доказів щодо відкриття крану саме своєї квартири.

Також, слід зазначити, що, не погоджуючись з визначеним суб`єктом оціночної діяльності розмір заподіяної шкоди, відповідачем надано до суду апеляційної інстанції рецензію на звіт, складену ОСОБА_12 (т. 2, а.с. 22-24).

Однак, оскільки відповідач не скористався своїм правом на звернення до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення експертизи, висновки, наведені у вказаній рецензії, колегія суддів оцінює критично, адже вказана рецензія не дає можливості визначитися з розміром шкоди, а отже не спростовує наданого позивачем звіту на підтвердження заявлених ним позовних вимог.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надані ними в суді апеляційної інстанції, спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача цивільної відповідальності за завдану шкоду внаслідок залиття квартири та правомірно стягнув на користь позивача майнову шкоду у розмірі 39 834 грн. 24 коп. та витрати на проведення оцінки в розмірі 3 500 грн. 00 коп.

Не дивлячись на розгляд судом справи в заочному порядку, останній вірно встановив фактичні обставини й ухвалив законне та справедливе судове рішення. При апеляційному перегляді нових обставин справи, які б вплинули на правильність висновків суду, не здобуто, а відповідачем не надано нових доказів, які можливо було б переоцінити на його користь.

Щодо задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», підставами задоволення судом позову про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної шкоди є наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Пунктом 9 постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Спричинення моральної шкоди є оціночним критерієм, побудованим на загально прийнятих уявленнях про негативні події, які вносять дисбаланс у звичний спосіб життя, необхідність докладати зусиль для його відновлення та супутні цьому моральні переживання.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Водночас, з урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення, за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на захист порушених прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 червня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська