КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/30711/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8711/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Українця В.В., по справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шамрай Лариси Іванівни , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідович Ірина Вікторівна про визнання недійсними заяви та заповіту, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року позивачі звернулися із зазначеним позовом, в якому просили визнати недійсною заяву № 55 ОСОБА_4 від 23 січня 2015 року про скасування заповіту ОСОБА_4 № 54012878 від 25 грудня 2012 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Шамрай Л.І. за № 54012878; визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 27 березня 2015 року за № 57281521, що був посвідчений приватним нотаріусом Дідович І.В. (а.с. 1-8).

У березні 2020 року позивачі подали до суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначили, що вони є рідними племінниками спадкодавця ОСОБА_4 . Після смерті тітки залишилася спадщина, яку ОСОБА_1 мала намір успадкувати за заповітом від 25 грудня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Шамрай Л.І. Проте звернувшись до нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи, стало відомо, що 23 січня 2015 року ОСОБА_3 посвідчила заяву спадкодавця про скасування заповіту, а також заповіт від 27 березня 2015 року ОСОБА_4 на вказаного нотаріуса. Зважаючи на те, що позивачі мають намір довести, що при складанні заповіту на нотаріуса відповідач користувалася довірою спадкодавця, а спадкодавець на час складання оспорюваного заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, тому є ризик незаконного привласнення майна відповідачем та можливість нотаріуса видати свідоцтво про прийняття спадщини.

Вважають, що вказані обставини свідчать про те, що незастосування заходів забезпечення позову призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, просили заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за заповітом від 27 березня 2015 року № 57281521 (а.с. 19-22).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с. 25-26).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. вчиняти дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 за заповітом від 27 березня 2015 року № 57281521 (а.с. 28-32).

В апеляційній скарзі зазначила, що обраний захід забезпечення позову співмірний з позовними вимогами. Вважає, що відповідач може оформити спірне майно на себе та продати його третім особам, що може призвести до порушення спадкових прав та утруднення виконання можливого рішення суду. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невідворотних наслідків та порушення прав законних спадкоємців.

Відповідачка ОСОБА_3 подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 46-58).

У судовому засіданні ОСОБА_1 , її представник та представник ОСОБА_2 - адвокат Антонова Н.В. підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представник ОСОБА_3 - адвокат Кушніренко Ю.М. заперечувала проти скарги і просила залишити її без задоволення.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_2 його представник - адвокат Антонова Н.В. в суді не заперечувала, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с.41-45, 59-61, 65-66).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, виходив з того, що у випадку задоволення позову рішення суду не підлягає примусовому виконанню, не є майновим та не носить зобов`язального характеру, тому невжиття заходів забезпечення позову не призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про визнання недійсними заяви та заповіту.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що предметом заявлених позовних вимог у даній справі є визнання недійсною заяви про скасування заповіту та визнання недійсним заповіту (а.с. 1-8).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Так, ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

При цьому, ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявники зазначали, що між сторонами виник спір, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки майно може бути оформлено та реалізовано, та що заходи забезпечення позову повністю відповідають позовним вимогам.

Як вбачається із змісту позовної заяви та характеру вимог, позивачі не заявляли жодної з вимог, які у разі їх задоволення, без вжиття зазначених заходів забезпечення позову, унеможливлять чи ускладнять виконання судового рішення, адже визнання недійсними заяви про скасування заповіту та заповіту не є майновими вимогами і для їх виконання компетентними органами, у разі задоволення позову, достатнім є лише судове рішення, що набрало законної сили.

Тому оскільки позивачі просили визнати недійсною заяву про скасування заповіту та визнати недійсним заповіт без застосування правових наслідків недійсності правочину, доводи заявників, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди для виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, обрані позивачами заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам, а тому підстави для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову відсутні.

Крім того, відповідно до п. 4.13. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами частини другої статті 1272 Цивільного кодексу України. За обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 червня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова