ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4098/20 Справа № 199/7962/19 Головуючий у першій інстанції: Руденко В. В. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

26 вересня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 06 вересня 2018 року відповідач взяв у позивача в борг 2000,00 доларів США з терміном повернення коштів до 06.09.2019 року. Позивач зазначає, що при фактичному одержанні вказаної суми відповідачем 06.09.2018 року була особисто підписана розписка, однак у вказаний строк відповідач отримані кошти не повернув, не виконав взяті на себе зобов`язання. Тому, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики від 06.09.2018 року у сумі 2000,00 доларів США та сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 06 вересня 2018 року в розмірі 2000,00 доларів США та судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06.09.2018 року сторонами у простій письмовій формі укладено договір позики, який оформлений письмовою розпискою, де зазначено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 в борг 2000,0 доларів США, які зобовязується повернути до 06.09.2019 року. Оригінал розписки оглянутий судом в судовому засіданні та долучений до матеріалів справи.

Згідно особистих пояснень відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 визнає факт отримання у борг 2000,0 доларів США від позивача, визнає факти власноручного підписання боргової розписки від 06.09.2018 року та ознайомлення зі змістом розписки на час її підписання; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції 02.06.2020 року.

Крім того, відповідач визнає, що на час розгляду справи апеляційним судом борг позивачу не повернуто.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши факт укладення сторонами договору позики у належній письмовій формі; враховуючи встановлення фактів отримання відповідачем у борг 2000,0 доларів США та неповернення боргу позивачу, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав про задоволення позову у повному обсязі, який є доведеним.

Твердження апелянта про наявність між ним та позивачем домовленості, що останній не буде вимагати повернення боргу за вищевказаним договором позики від 06.09.2018 року у звязку з укладенням у письмовій нотаріальній формі 06.09.2018 року договору дарування квартири, відповідно до якого відповідач подарував позивачу квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 37 - 38), - є недоведеними; будь-яких доказів на підтвердження такої позицій апелянта не надано, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено; зазначені твердження апелянта позивачем не визнаються; викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Згідно пояснень відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, дійсність вказаного вище договору дарування житла в судовому порядку, станом на час розгляду справи апеляційним судом, не оспорюється.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді