Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 175/4725/15

провадження № 61-42803 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - садівниче товариство «Дніпрове»,

третя особа - Реєстраційна служба Дніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюти Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до садівничого товариства «Дніпрове» (далі - СТ «Дніпрове»), третя особа - Реєстраційна служба Дніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про скасування рішення загальних зборів членів садівничого товариства.

Позовна заява мотивована тим, що 06 липня 2014 року загальними зборами (конференцією) СТ «Дніпрове» його було обрано головою правління, затверджено його призначення на посаду голови та проведення реєстрації змін.

19 серпня 2015 року до нього звернулися із заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які не є членами товариства, а також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з вимогою проведення загальних зборів членів товариства 12 вересня 2015 року у зв`язку з недовірою, яка випливає із відсутності взаємодовіри між ним, як головою товариства та його членами, і у зв`язку з не подачею ним звітів про фінансово-господарську діяльність голови правління. Зазначав про те, що він, як голова правління, звітував про роботу за період з липня 2014 року по квітень 2015 року.

27 вересня 2015 року були проведені позачергові загальні звітно-виборчі збори членів СТ «Дніпрове», на яких було прийнято рішення про його звільнення.

Вимога про проведення позачергових загальних зборів членами правління є незаконною, тому проведені 27 вересня 2015 року загальні звітно-виборчі збори членів СТ «Дніпрове» є неправомочними, а викладені факти щодо недовіри йому, як голові правління, необґрунтовані та не відповідають дійсності унаслідок чого його звільнення є незаконним. Вказаними протиправними діями відповідача йому було завдано майнової шкоди, яка полягає у витратах коштів на лікування, оскільки після цих подій його здоров`я значно погіршилося.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення загальних позачергових звітно-виборчих зборів членів СТ «Дніпрове» від 27 вересня 2015 року, поновити його на посаді голови правління СТ «Дніпрове» та стягнути майнову шкоду у розмірі 1 906,04 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року у складі судді Шабанова А. М. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення загальних позачергових звітно-виборчих зборів членів СТ «Дніпрове». Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови правління СТ «Дніпрове». Стягнуто з СТ «Дніпрове» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1 906,04 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанціїмотивовано тим, що загальні позачергові звітно-виборчі збори членів СТ «Дніпрове» вважаються неправомочними, так як на них були присутні 102 члена товариства, що менше ніж 2/3 членів товариства (254 членів товариства), тому вони є незаконними. Таким чином, належними доказами підтверджено порушення прав позивача на членство у садовому товаристві та неправомірність його звільнення з посади голови садового товариства на підставі рішення загальних зборів членів садівничого товариства від 27 вересня 2015 року. Крім того, позивачем підтверджено відповідними доказами факт завдання йому майнової шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 рокуапеляційну скаргу СТ «Дніпрове» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення загальних позачергових звітно-виборчих зборів членів СТ «Дніпрове» від 27 вересня 2015 року прийнято повноважним складом, оскільки згідно з обліком членів СТ «Дніпрове», затвердженим 25 вересня 2015 року позивачем, кількість членів садового товариства складає 249 членів. Відповідно до реєстру осіб, які брали участь 27 вересня 2015 року на загальних позачергових звітно-виборчих зборах СТ «Дніпрове», були присутні 170 садоводів, тобто більше 2/3 членів.

Посилання позивача на те, що напроти декількох членів товариства, які померли, стоять підписи, є безпідставними, так як належними доказами не підтверджуються. Крім того, відповідно до статуту СТ «Дніпрове» членами товариства є спадкоємці померлої особи. ОСОБА_1 не доведено, що у списку осіб, які брали участь у загальних позачергових звітно-виборчих зборах, зазначені особи, які не є членами цього товариства. Крім того, між позивачем та членами СТ «Дніпрове» склалися неприязні стосунки, що підтверджується письмовою заявою останнього від 27 травня 2015 року про звільнення за власним бажанням з посади голови СТ «Дніпрове» з 01 червня 2015 року та призначення звітно-виборчих зборів на 13 червня 2015 року, саме тому повноважні члені садового товариства й виказали позивачу свою недовіру.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 175/4725/15 з Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

У листопаді 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2020 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у садовому товаристві не створено ініціативну групу, відсутнє її затвердження на загальних зборах. Позивач, як голова садового товариства, звітував про роботу правління за період з липня 2014 року по квітень 2015 року. На загальних позачергових звітно-виборчих зборах СТ «Дніпрове» були присутні лише 102 члена товариства, що менше ніж 2/3 його членів, тому вони є незаконними.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

06 липня 2014 року загальними зборами (конференцією) СТ «Дніпрове» ОСОБА_1 було обрано головою правління, затверджено його призначення на посаду голови та проведення реєстрації змін Статуту.

19 серпня 2015 року до ОСОБА_1 , як голови правління СТ «Дніпрове», звернулися з заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з вимогою проведення загальних зборів членів товариства 12 вересня 2015 року у зв`язку з недовірою, що виразилась у відсутності взаємодовіри між ОСОБА_1 , як головою товариства та його членами, і не подачі головою правління звітів про фінансово-господарську діяльність голови правління.

27 вересня 2015 року були проведені позачергові загальні звітно-виборчі збори членів СТ «Дніпрове», на яких було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 , як голови правління.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена у частині першій статті 19 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 ГПК України (у редакції, чинній на час вирішення питання про відкриття провадження у справі) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з установленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Разом з тим стаття 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом та розгляду справи судом першої інстанції, як і стаття 20 цього Кодексу у чинній редакції, відносять до кола справ, які підлягають розгляду в господарському суді, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань.

За змістом частин першої - третьої статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і відповідний спір - господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом статей 83, 85, 86 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, установлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Аналіз частин першої та другої статті 55 ГК України свідчить про те, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності, є учасниками відносин у сфері господарювання, а відносини, що складаються між суб`єктами господарювання та суб`єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю належать до господарських відносин (стаття 2, частина шоста статті 3 ГК України).

На час заснування та реєстрації обслуговуючого кооперативу «Садівниче товариство «Дніпрове», правонаступником якого є СТ «Дніпрове», як юридичної особи був чинним Закон України «Про об`єднання громадян», статтею 1 якого було встановлено, що об`єднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Об`єднання громадян, незалежно від назви (рух, конгрес, асоціація, фонд, спілка тощо) відповідно до цього Закону визнається політичною партією або громадською організацією. Дія цього Закону не поширюється на релігійні, кооперативні організації, об`єднання громадян, що мають основною метою одержання прибутків, комерційні фонди, органи місцевого та регіонального самоврядування (в тому числі ради і комітети мікрорайонів, будинкові, вуличні, квартальні, сільські, селищні комітети), органи громадської самодіяльності (народні дружини, товариські суди тощо), інші об`єднання громадян, порядок створення і діяльності яких визначається відповідним законодавством.

Закон України «Про об`єднання громадян» втратив чинність з 01 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про громадські об`єднання», статтею 1 якого встановлено, що громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Закон України «Про об`єднання громадян» не надавав права громадським організаціям здійснювати господарську діяльність безпосередньо, а лише через створені ними підприємства (стаття 21 зазначеного Закону).

Разом з тим як установили суди та вбачається з матеріалів справи, відповідно до положень пунктів 3.1., 3.2. Статуту СТ «Дніпрове» товариство є неприбутковою, юридичною особою, створено шляхом добровільного об`єднання фізичних осіб для надання послуг членам товариства, а саме для виконання функцій енергопостачання, водопостачання, утримання і обслуговування у належному стані електромережі та водогонів; докази внесення його до реєстру як громадського об`єднання відсутні. Товариство є самостійною юридичною особою з дати його державної реєстрації, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку, штампи, бланки.

Тобто ні за способом створення, ні за видом діяльності відповідач не відповідав ознакам, що характеризували б його як об`єднання громадян за законодавством, яке діяло на час створення СТ «Дніпрове». Відсутні також докази відповідності його ознакам громадського об`єднання за Законом України «Про громадські об`єднання».

Ураховуючи викладене, суди у порушення вищевказаних положень закону не звернули уваги на те, що спір між членом (учасником) юридичної особи і цією ж юридичною особою, пов`язаний з діяльністю та управлінням останньої, є корпоративним, а тому відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України у редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом та розгляду справи судом першої інстанції, підлягав розгляду господарським судом.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17, провадження № 12-100 гс 18; від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18, провадження № 14-170 цс 19; від 09 жовтня 2019 року у справі № 361/1478/17, провадження № 14-301 цс 19, та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 390/1229/18, провадження № 61-16409 св 19.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України підставою для скасування рішення повністю або частково із закриттям провадження в справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу частини другої статті 414 ЦПК України є підставою для їхнього скасування із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 414, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до садівничого товариства «Дніпрове», третя особа - реєстраційна служба Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, про скасування рішення загальних зборів членів садівничого товариствазакрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд зазначеної справи віднесено до юрисдикції господарського суду і протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови, він може звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк