Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 676/6988/17

провадження № 61-48162св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали від 05 листопада 2018 року про виправлення описки) у складі суддів: Корніюк А. П., П`єнти І. В., Талалай О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Хмельницькгаз», товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаззбут»,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Хмельницькгаз» (далі - ПАТ «Хмельницькгаз»), товариства з обмеженою відповідальністю «Хмельницькгаззбут» (далі - ТОВ «Хмельницькгаззбут») про захист прав споживача, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 у належній йому на праві власності квартирі, яка забезпечена комунальною послугою газопостачання з режимом використання газу для приготування їжі. Індивідуальний лічильник газу в квартирі не встановлений. Із жовтня 2016 року відповідачі почали здійснювати облік спожитого газу не за передбаченими законодавством нормами споживання, а за показниками лічильника, встановленого ПАТ «Хмельницькгаз» з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок. Про це йому стало відомо при оплаті комунальних платежів. Згідно квитанцій на оплату послуг він споживає в середньому від 16 м куб. і більше кубометрів газу в місяць, що перевищує встановлену норму споживання більше, ніж утричі. Такі дії відповідачів порушують його права як споживача, ставлять його в нерівні умови в порівнянні з тими споживачами, в помешканнях яких встановлені індивідуальні лічильники газу, у тому числі й за рахунок ПАТ «Хмельницькгаз». Загальнобудинковий лічильник рахує газ, спожитий цілим будинком, тобто всіма побутовими споживачами, а також юридичними особами та суб`єктами господарської діяльності, розташованими в будинку. Тому такий лічильник газу не забезпечує облік споживання кожного окремого побутового споживача. Будинок за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться в управлінні ОСББ «Гагаринське-65». Згідно відповіді голови ОСББ договір між ПАТ «Хмельницька» та ОСББ «Гагаринське-65» про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу на вказаний будинок не укладався, є тільки договір між ПАТ «Хмельницька» та ОСББ «Гагаринське-65» про зняття показань будинкового (загальнобудинкового) та лічильників газу, встановлених у квартирах на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Договори між окремими мешканцями (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та ПАТ «Хмельницькгаз» та ТОВ «Хмельницькгаз збут», зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показаннями такої лічильника, також не укладались. З урахуванням вимог діючого законодавства відповідачі зобов`язані встановити йому лічильник безкоштовно, адже він поставлений у нерівні умови в порівнянні з іншими споживачами, які мають квартирні лічильники газу, а також в нерівні умови з постачальником продукції. Він звертався до ПАТ «Хмельницькгаз» з проханням встановити в його квартирі індивідуальний лічильник газу та здійснення перерахунку. 23 червня 2017 року отримав від ПАТ «Хсельницькгаз» відмову щодо встановлення в квартирі індивідуального лічильника газу згідно із вимогами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природною газу» та здійснення перерахунку.

Позивач просив суд визнати незаконними вчинені протягом періоду з жовтня 2016 року до подання позову дії відповідачів щодо нарахування йому обсягу та плати за спожитий газ у квартирі за показниками загальнобудинкового газового лічильника; зобов`язати відповідачів здійснити йому повний перерахунок плати за газ за період з жовтня місяця 2016 року до дати подання позову, виходячи із діючих протягом вказаного періоду нормам споживання газу для громадян, в квартирах яких не встановлені індивідуальні газові лічильники.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницткої області від 23 травня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправними дії ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаззбут» щодо нарахування ОСОБА_1 з жовтня 2016 року обсягу та плати за спожитий газ у квартирі АДРЕСА_1 за показниками загальнобудинкового газового лічильника. Зобов`язано ПАТ «Хмельницькгаз», ТОВ «Хмельницькгаззбут» здійснити ОСОБА_1 за його особовим рахунком № НОМЕР_1 перерахунок плати за газ за період з жовтня 2016 року по 14 грудня 2017 року, виходячи із діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян в квартирах, в яких не встановлені індивідуальні газові лічильники. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Хмельницькгаз». Договір між ОСББ «Гагарінське-65» та ПАТ «Хмельницькгаз» щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі-квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку укладено тільки 25 травня 2017 року. Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися. Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу в об`єкті побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу та договору (глава 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем). Зважаючи на зазначене, обсяг газу та розмір оплати, які відповідачі пред`явили для оплати позивачу на підставі даних загальнобудинкового лічильника, є безпідставними та необґрунтованими. Крім цього, встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовується споживачем. Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами, у яких є квартирні лічильники газу, та у яких немає таких лічильників, а, отже, неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку. З матеріалів справи та норм права вбачається, що в даному випадку порушуються права позивача та призводять до невідповідності умов договору на постачання природного газу між побутовими споживачами та газорозподільною компанією, яким передбачається, що кошти сплачуються споживачем тільки за той газ, який він дійсно спожив. Доводи представника відповідачів щодо відсутності у відповідного суб`єкта господарювання газорозподільної організації обов`язку за власний рахунок встановити лічильники для такої категорії споживачів природного газу як населення не ґрунтується на вимогах закону, оскільки згідно зі статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин сторін) встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали від 05 листопада 2018 року про виправлення описки) рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що за час виникнення спірних правовідносин законодавець не передбачав встановлення лише індивідуальних лічильників газу, а визначав обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, забезпечення приладом комерційного обліку газу.Розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Тому необґрунтованим є посилання позивача на нав`язування таких умов одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, що є порушенням статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання ОСОБА_1 на те, що питання щомісячного зняття показань будинкового вузла обліку не були врегульовані між оператором ГРМ та експлуатаційною організацією на договірних засадах, не заслуговують на увагу, адже ОСББ «Гагарінське 65» (балансоутримувач будинку) погодило дистанційне або нарочне зняття показників загальнобудинкових лічильників. У зв`язку з обладнанням будинку АДРЕСА_1 будинковим вузлом обліку дії відповідачів щодо визначення обсягу спожитого ОСОБА_1 природного газу в період з грудня 2016 року відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, є правомірними.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно зі статтею 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин сторін) встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та житлових будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі до 01 січня 2018 року. Суд не застосував норму статті 10 Закону «Про організацію комерційного обліку природного газу», згідно якої встановлення загальнобудинкового лічильника може бути здійснено на підставі згоди співвласникії будинку. Судом не прийнято до уваги, що відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники та намагання спонукати встановити лічильники за власний кошт суперечать вимогам законодавства, порушують його права. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону «Про житлово-комунальні послуги» його волевиявлення на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним. Відповідна правова позиція викладена у постанові від 07 листопада 2018 року Великої Палати Верховного суду по справі № 214/2435/17.

(2) Позиція ПАТ «Хмельницькгазбут»

У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що обов`язок в частині встановлення лічильників газу трактується Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лише з технічної точки зору, як виконання робіт, і не включає в себе поняття повного фінансування таких робіт за кошти суб`єкта господарювання. Законодавець на момент встановлення загальнобудинкового лічильника не вимагав отримання згоди окремого побутового споживача на встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу на багатоквартирний будинок.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано із Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницткої області від 23 травня 2018 року цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , є побутовим споживачем природного газу. В квартирі позивач проживає один. На ім`я позивача оформлено особовий рахунок, індивідуальний лічильник газу в квартирі не встановлено.

Будинок за адресою АДРЕСА_1 знаходиться в управлінні ОСББ «Гагарінське-65».

24 жовтня 2016 року працівниками ПАТ «Хмельницькгаз» встановлено в будинку АДРЕСА_1 загальнобудинковий вузол обліку газу.

Договір про зняття показань будинкового вузла обліку природного газу та лічильника газу, монтажу та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку між ОСББ «Гагарінське-65» та ПАТ «Хмельницькгаз» на момент встановлення лічильника не укладався. Акт введення в експлуатацію системи обліку не містить відомості про показник лічильника на день встановлення, не містить підписів посадових осіб ОСББ.

З грудня 2016 року ТОВ «Хмельницькгаз збут» почало здійснювати облік спожитого газу споживачам, у яких в квартирах відсутні індивідуальні лічильники, за показниками загальнобудинкового лічильника, встановленого самим постачальником газу з власної ініціативи на весь багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 .

Договір між ПАТ «Хмельницькгаз» та ОСББ «Гагарінське-65» щодо зняття показань загальнобудинкового вузла обліку та лічильників газу укладено тільки 25 травня 2017 року.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29 червня 2017 року № 857 про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Хмельницькгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території Хмельницької області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Хмельницькгаз».

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, пункт 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору розподілу природного газу вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа-підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Судами установлено, що позивач приєднався до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договоромпостачання природного газу побутовим споживачам, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VI «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз», правонаступником якого є АТ Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором

є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність

та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинним на час виникнення спірних правовідносин), державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС оператор газорозподільної системи (оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Установлено, що позивач є споживачами природного газу, а ПАТ «

Хмельницькагаз» - оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Відповідно до положень постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 березня 2017 року № 382 «Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ПАТ «Хмельницькгаз»в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню у розмірі 8 368,8 тис. грн, тобто 8 368 080 грн.

Зважаючи на те, що позивач виконував обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ПАТ «Хмельницькгаз» зобов`язується забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова ПАТ «Хмельницькгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) волевиявлення позивача на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Відповідно до пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), встановлення будинкового вузла обліку, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку.

Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі неврегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства.

Суди встановили, що загальнобудинковий вузол обліку природного газу встановлений за ініціативою ПАТ «Хмельницькгаз». Договір між ОСББ «Гагарінське-65» та ПАТ «Хмельницькгаз» щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі-квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку укладено тільки 25 травня 2017 року.

Договори між окремими побутовими споживачами (власниками квартир, не обладнаних квартирними лічильниками газу) та відповідачами, зокрема щодо встановлення загальнобудинкового лічильника та проведення оплати за показниками такого лічильника, не укладалися.

Визначення фактичного об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог Кодексу та договору (глава 4 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем).

Згідно із пунктом 1 Глави 4 Розділу Х Кодексу ГРС первинне обстеження вузла обліку на можливість його використання як комерційного здійснюється представниками оператора ГРМ перед пуском природного газу (що здійснюється в рамках заходів з приєднання до газорозподільної системи, або реконструкції комерційного вузла обліку, або переукладання договору) у точці вимірювання з новим споживачем в присутності безпосереднього споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу).

Відповідно до пункту 7 Глави 7 Розділу Х Кодексу ГРС одразу після встановлення повіреного засобу вимірювальної техніки (далі - ЗВТ) (або його повірки на місці встановлення) оператор ГРМ забезпечує пломбування встановленого (повіреного на місці) ЗВТ та складає акт про пломбування, який має бути підписаний споживачем. Перед пломбуванням ЗВТ оператор ГРМ має право за власний рахунок та з використанням еталонних або зразкових (контрольних) ЗВТ перевірити похибку вимірювання встановленого ЗВТ та/або всього комерційного вузла обліку природного газу.

Відповідачем не було надано доказів про складання акту розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, який у встановленому законом порядку було б погоджено із споживачами або ж з їх представником.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши факт незаконного встановлення загальнобудинкового лічильника газу ПАТ «Хмельницькгаз» у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про незаконність нарахування об`ємів спожитого природного газу позивачу на підставі показань загальнобудинкового лічильника газу. Встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу без погодження із позивачем та нарахування вартості спожитого газу на підставі показників загальнобудинкового вузла обліку газу порушують права позивача, оскільки в процесі обліку спожитого газу не відображається фактичне споживання газу кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку, у квартирі якого відсутній лічильник, що призводить до нарахування вартості споживання газу, який насправді не використовувався споживачем. Унаслідок бездіяльності ПАТ «Хмельницькгаз» споживачі газу у одному будинку поставлені у нерівне становище.

Крім того, задоволення вимог позивача буде відповідати зазначеній державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг, забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивачів з отримання послуги із газопостачання; забезпечить оплату позивачем саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Судувід 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 20 лютого 2019 року у справі № 212/5712/17 (провадження № 61-116св19), від 24 жовтня 2019 року у справі № 214/5776/17 (провадження № 61-13554св19), від 17 квітня 2020 року у справі № 215/2712/18-ц (провадження № 61-2509св20).

Апеляційний суд скасував ухвалене згідно закону рішення суду першої інстанції внаслідок непарвильного застосування норм матеріального права та із порушенням вимог цивільного процесу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 29 жовтня 2018 року (з урахуванням ухвали від 05 листопада 2018 року про виправлення описки) скасувати.

Залишити в силі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницткої області від 23 травня 2018 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик