Справа № 524/6022/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

при секретарі - Коваль В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про поділ сумісного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про поділ сумісного майна подружжя.

В позовній заяві зазначено, що в період з 22.10.2011 р. по 28.02.2018 року, вона перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

За час перебування у шлюбі, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, ними придбане наступне спільне майно: шафа-купе придбана в вересні 2012 року за 6000 грн.; електрична духовка Pyramida F82 BLACK- придбана восени 2012 року за 3000 грн.; ноутбук б/у Acer придбаний в 2014 році за близько 4000 грн.; морозильна камера Candy CFU 195/1 Е придбана в червні 2014 року за 3000 грн.; бойлер на 80 літрів води придбаний в серпні 2014 року за 2000 грн.; кондиціонер б/у придбаний 2015 році за 3000 гривень; витяжка Eleyus hana 700 60 BL куплена в лютому 2016 року за 2500 гривень; гараж НОМЕР_13 , який був придбаний 04.03.2017 року, та розташований в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане, вартістю 23625 грн.; автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, вартість якого становить 48820,00 грн.; та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, вартість складає 74290,00 грн.

Загальна вартість вище перерахованого майна, придбаного ними в період шлюбу, та яке належить їм з відповідачем на праві спільної сумісної власності становить 170235 гривень.

Так, 04.03.2017 року, згідно Довідки Голови правління Автогаражного кооперативу «Граніт-1» б/н від 18.06.2018 року, гараж НОМЕР_13 в с. Піщаному Кременчуцького району Полтавської області , був придбаний та оформлений на відповідача. Вартість вказаного гаражу згідно висновку експерта №41-18 від 10 липня 2018 року, становить 23625грн.

За нею відповідно до регіональної бази АІС «Автомобіль» та підсистеми НАІС Єдиного державного реєстру МВС, зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 21213, рік випуску 1996, колір червоний, об`єм двигуна 1690, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 05.02.2013 року та FORD TRANSIT, рік випуску 1995, колір білий, об`єм двигуна 2498, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 02.10.2015 року.

Вартість автомобілю ВАЗ 21213, згідно висновку експерта №72-18 від 10.07.2018 року становить 48820,00грн.

Вартість автомобілю FORD TRANSIT, згідно випуску експерта №73-18 від 10.07.18 року становить 74290,00 грн.

На підставі вищевикладеного, просила суд ухвалити рішення, яким визнати:

- за нею право особистої власності на майно загальною вартість 81445,00 грн., а саме: електричну духовку Pyramida F82 BLACK вартістю 3000 грн., морозильну камеру Candy CFU 195/1Е вартістю 3000 гри., кондиціонер вартістю 3000 гривень, гараж НОМЕР_13 в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане вартістю 23625 грн., автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, вартістю 48820,00 грн.;

- за ОСОБА_2 визнавши право особистої власності на майно загальною вартістю 88790 грн., а саме: шафу-купе вартістю 6000 грн., ноутбук Acer вартістю 4000 грн., бойлер на 80 літрів води вартістю 2000 грн.; витяжка Eleyus hana 700 60 BL вартістю 2500 гривень, автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, вартістю 74290,00 грн.

Різницю в вартості майна в сумі 3672,50 грн. прошу стягнути з відповідача на мою користь.

Позивач та її представник ОСОБА_3 просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 визнали позов в частині поділу автомобілів, в іншій частині позову просили відмовити. Крім цього, відповідач надіслав на адресу суду відзив на позов разом з доказами, зокрема висновок експертизи, поза межами встановлених судом строків для подання доказів. Відповідно до ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються. Таким чином, суд не приймає до розгляду висновок експерта поданий відповідачем разом з відзивом на позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку:

Так, судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що в період з 22.10.2011 р. по 28.02.2018 року, ОСОБА_1 , перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , про що свідчать копія свідоцтва про шлюб, видане 22.10.11 р., та копія рішення Автозаводського районного суду Полтавської області від 28.02.2018 року про розірвання шлюбу.

За час перебування у шлюбі, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, ними придбане наступне спільне майно: автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску.; та автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску.

Ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Так, позивач вказує, а відповідач заперечує, що ними під час шлюбу, крім транспортних засобів, також придбано побутове майно, зокрема

шафа-купе вартістю 6000 грн.; електрична духовка Pyramida F82 BLACK вартістю 3000 грн.; ноутбук б/у Acer вартістю близько 4000 грн.; морозильна камера Candy CFU 195/1Е вартістю 3000 грн.; бойлер на 80 літрів води вартістю 2000 грн.; кондиціонер б/у вартістю 3000 гривень; витяжка Eleyus hana 700 60 BL вартістю 2500 гривень.

Вирішуючи спір в даній частині, суд приходить до висновку, що у суду відсутні будь-які докази стосовно цього майна, навіть стосовно існування такого майна в загалі, що унеможливлює суд встановити за наявності такого майна чи є воно спільним сумісним майном, отже і вирішити питання поділу такого майна.

Крім цього, позивач прохає піддати поділугараж НОМЕР_13 , який був придбаний 04.03.2017 року, та розташований в Автогаражному кооперативі «Граніт-1» Кременчуцького району, с. Піщане, вартістю 23625 грн., але позивачем також не надано суду відповідних доказів на предмет того, що це майно є власністю будь-якої сторони по справі, а тому не можливо здійснити поділ такого майна з огляду на наступні норми закону.

Так, ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної- власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частин 3,4 ст. 331 ЦК України: якщо право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 657 ЦК України імперативно визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, яка кореспондує із нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації

Так, відповідно до ст.191 Закону України «Про кооперацію» член житлово- будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. Право власності на майно, зокрема дачу, гараж, іншу будівлю чи споруду або приміщення, у члена гаражно-будівельного, дачно-будівельного, дачного, гаражного кооперативу в разі викупу цього майна виникає з моменту державної реєстрації такого права відповідно до закону та передбачає отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно згідно з п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивачем надано довідку з гаражного кооперативу про те, що гараж, який знаходиться у Автогаражному кооперативі «Граніт-1» за адресою: с.Піщане, Кременчуцького району Полтавської області, оформлений на ОСОБА_2 .

Жодних документів про реєстрацію за відповідачем права власності на нерухоме майно - гараж НОМЕР_13 у Автогаражному кооперативі «Граніт-1» (нотаріально посвідченого договору купівлі продажу нерухомого майна, свідоцтва про право власності, рішення Автогаражного кооперативу про передачі йому гаража у власність, технічного паспорту на гаражний бокс, тощо) матеріали позову не містять.

В даному випадку довідка Голови правління Автогаражному кооперативі «Граніт-1» від 18.06.2018 р. не може вважатися правочином щодо набуття нерухомого майна у власність в розумінні вищевказаних норм.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що поділу підлягають лише транспортні засоби, які за згодою сторін по справі слід поділити таким чином: автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску - визнати за відповідачем; автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску - визнати за позивачем.

Відповідно до висновку судового експерта Корігяна В.В. № 73-18 від 10 липня 2018 року, автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, оцінений вартістю 74290 гривень.

Відповідно до висновку судового експерта Корігяна В.В. № 72-18 від 10 липня 2018 року, автомобіль ВАЗ 21213, 1996 року випуску, оцінений вартістю 48820 гривень.

28 серпня 2018 року відповідачем внесено не депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 2671,57 копійок за різницю вартості майна.

Отже з метою дотримання принципу рівності часток майна подружжя суд стягує з відповідача на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості майна, з урахуванням суми депозитних коштів, в розмірі 22 798,43 грн.

Керуючись ст. ст. 182, 328, 331, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 76, 82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 287, 352 ЦПК України, ст.ст. 61, 69, 70, 71, 163 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про поділ сумісного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль ВАЗ 21213 легковий універсал - В, 1996 року випуску, кузов № НОМЕР_6 , д.н.з. НОМЕР_7 , дата реєстрації 05.02.2013 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль автомобіль Ford Transit, 1995 року випуску, кузов № НОМЕР_8 , д.н.з. НОМЕР_9 , дата реєстрації 02.10.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю вартості майна в розмірі 22 798,43 грн.

Перерахувати ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 , паспорт серії НОМЕР_11 , депозитні кошти в розмірі 2671,57 гривень, сплачених за такими реквізитами: квитанція № 1807-28-007/Г; дата здійснення касової операції: 28 серпня 2018 року, платник: ОСОБА_2 ; код платника НОМЕР_12 ; отримувач ТУД СУДОВОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ УКРАЇНИ АСПО; код отримувача: 26304855 р/р отримувача: 5950, МФО отримувача: 820172; призначення: Крюків.рай.суд. доплата вартості 1/2 частки майна за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський