Справа № 168/569/18 Головуючий у 1 інстанції: Назарук О. В.
Провадження № 22-ц/802/456/20 Категорія: 60 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Данилюк В. А., Федонюк С. Ю.,

секретар судового засідання - Губарик К. А.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення.

Позов мотивує тим, що їй належить на праві власності житловий будинок по АДРЕСА_1 . Відповідач по справі за згодою попереднього власника була зареєстрована у даному житловому будинку. Відповідач не є її членом сім`ї, з нею не пов`язана спільним побутом та разом не проживали, вона є сторонньою людиною. На прохання звільнити будинок та знятися з реєстрації відповідач не реагувала. 03 серпня 2018 року надіслала письмову вимогу про виселення. Реєстрація у належному їй житловому будинку відповідача призводить до порушення її майнових та немайнових прав, як власника житла, оскільки вона не має змоги здійснювати свої права щодо користування та розпорядженням майном. Не має можливості оформити субсидію та продати будинок.

Просила зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування, а також заяву про забезпечення позову.

Зазначає, що вона разом з своїм покійним чоловіком ОСОБА_5 (спадкодавцем) проживали як подружжя з жовтня 1999 року і до січня 2013 року. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З жовтня 1999 року по грудень 2007 року вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. 09 грудня 2002 року ОСОБА_5 потрапив у дорожньо-транспортну пригоду та в подальшому його було визнано інвалідом першої групи безстроково. Він потребував постійного стороннього догляду. В серпні 2003 року була придбана в м. Миколаїв однокімнатна квартира. В серпні 2004 року вони разом переїхали в АДРЕСА_1 , де зареєстрована і проживає на даний час. 06 грудня 2007 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який 07 серпня 2010 року розірвано. Після розірвання шлюбу вони і надалі проживали як подружжя. З 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року нею оформлена опіка над чоловіком. Протягом спільного проживання вона виконувала різноманітну домашню роботу, готувала, прибирала, надавала допомогу, яку потребував ОСОБА_5 . Просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Бабич Н . Г. громадянці ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , визнати факт проживання однією сім`єю як подружжя її та ОСОБА_5 , змінити черговість одержання права на спадщину її як спадкоємця четвертої черги спадкування та одержати право на спадкування з спадкоємцями першої черги.

Рішенням Старовижівського районного суду від 12 грудня 2019 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення задоволено.

Усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування.

Відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вона після розірвання шлюбу продовжувала проживати з ОСОБА_5 однією сім`єю і є спадкоємцем четвертої черги за законом, як особа, яка проживала однією сім`єю не менше п`яти років до відкриття спадщини. Судом встановлені обставини набуття нею права на зміну черговості права спадкування. Нотаріусом при оформленні спадщини не було з`ясовано коло усіх спадкоємців і відповідно її не залучено до спадкування. Суд безпідставно застосував позовну давність для відмови у позові. Спадкоємець, який постійно проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Протягом спільного життя з спадкодавцем з серпня 2004 року і до його смерті в січні 2013 року , потім до смерті його батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - липня 2018 року, проживала в АДРЕСА_1 . Зареєстрована за цією адресою і на даний час. Представником ОСОБА_3 адвокатом Шинкар О. В. не надано суду першої інстанції належний документ, що підтверджує повноваження представника. Просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити повністю, а ОСОБА_3 в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що її рідний брат ОСОБА_5 та відповідачка ОСОБА_4 розлучились 07 серпня 2010 року. ОСОБА_5 був власником житлового будинку, ОСОБА_4 зареєстрована та проживала у будинку як член сім`ї власника та вселена зі згоди попереднього власника. Після смерті ОСОБА_5 продовжувала проживати у будинку. Немає підстав для висновку, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані. Посилання ОСОБА_4 на те, що вона допомагала у догляді, лікуванні, придбані ліків є надуманими та спростовуються доказами. Оскільки ОСОБА_5 не перебував в безпорадному стані, не потребував матеріальної допомоги, фактично не було причин та доказів про зміну черговості спадкування. Факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 по 2013 рік спростовується обставинами справи. Право на спадкування ОСОБА_4 за четвертою чергою спростовується тим, що після смерті брата спадкоємцями першої черги були його батьки та син, які відмовились від спадщини у користь ОСОБА_3 . Сплив термін позовної давності для звернення з позовом. Просить відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Третя особа приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що нотаріусом було встановлено коло всіх спадкоємців за законом першої черги. ОСОБА_4 не зверталась до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, не повідомила нотаріуса про свій намір звертатись до суду із зазначених питань, то у нотаріуса не було підстав зупиняти видачу свідоцтва про права на спадщину за законом спадкоємцю, який прийняв спадщину. Апеляційна скарга не містить доводів порушень норм матеріального та процесуального права, не вказано в чому полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи первісний позов про виселення відповідача, виходив з того, що право відповідача на користування належним позивачці будинком припинилось. Проживання відповідачки створює позивачці, як власнику, перешкоди в можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном. В задоволенні зустрічного позову відмовлено з підстав пропуску строку позовної давності без поважної причини.

З висновком суду про відмову у задоволенні зустрічного позову з підстави спливу позовної давності не можна погодитись, так як він не відповідає нормам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Cуд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області. Відповідно до даного свідоцтва спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його сестра ОСОБА_3 , у зв`язку з відмовою спадкоємців першої черги за законом - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 06 грудня 2007 року по 07 серпня 2010 року.

ОСОБА_5 18 квітня 2003 року була встановлена перша група інвалідності безстроково. Відповідно до висновку МСЕК він потребував постійного стороннього догляду.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості - перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки; друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця; четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (ч. 2 ст. 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (ст. 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (ст. 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (ч. 2 ст. 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (ст. 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (ч. 3 ст. 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під час розгляду справи позивачем не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

Так, у справі яка переглядається встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 отримував пенсію по інвалідності, соціальну допомогу, отримував матеріальну допомогу від сестри ОСОБА_3 та своїх батьків і позивач не довела, що саме вона матеріально забезпечувала спадкодавця протягом тривалого часу.

Також не доведено, що ОСОБА_5 перебував у безпорадному стані, тобто у такому стані, під час якого він неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби, викликаного каліцтвом, і позивач не навела переконливих доказів на підтвердження цього. Висновок МСЕК, що ОСОБА_5 потребував постійного стороннього догляду, був зроблений ще в 2003 році. У довідках МСЕК від 09 червня 2005 року зазначено, що ОСОБА_5 придатний до керування автомобілем з управлінням на дві руки, з ураженням обох нижніх кінцівок; придатний до керування кріслом коляскою з електроприводом. Наявність захворювань не свідчить про те, що спадкодавець знаходився у безпорадному стані.

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Старовижівської районної державної адміністрації № 2002 від 19 листопада 2018 року ОСОБА_4 здійснювала догляд за ОСОБА_5 у період з 20 січня 2006 року по 02 листопада 2008 року.

Крім того, доводи позивача про те, що вона тривалий час опікувалася спадкодавцем, не можуть бути достатньою обставиною для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

ОСОБА_4 не довела, що спадкоємці першої та другої черги ухилялись від виконання своїх юридичних і моральних обов`язків, що тягне за собою зміну черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні правові підстави для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Оскільки позивачем не доведено права на зміну черговості для спадкування за законом у першій черзі, тому встановлення факту проживання однією сім`єю не породжує юридичних наслідків для позивача.

ОСОБА_3 , як спадкоємець другої черги за законом - сестра спадкодавця, прийняла спадщину, а ОСОБА_4 не набула права на спадкування як спадкоємець четвертої черги за законом.

Підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом немає, оскільки воно видане у відповідності до вимог цивільного законодавства. При видачі свідоцтва нотаріусом з`ясовано коло спадкоємців першої та наступних черг, що підтверджується спадковою справою померлого ОСОБА_5 № 19-2013. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , батьки померлого, спадкоємці першої черги, 04 березня 2013 року відмовились від спадщини на користь спадкоємця - їх дочки та сестри спадкодавця ОСОБА_3 . Відповідно до заяви від 11 березня 2013 року син спадкодавця ОСОБА_10 відмовився від спадщини в користь ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину в установленому порядку, шляхом подачі в нотаріальну контору 04 березня 2013 року відповідної заяви.

ОСОБА_4 не зверталась в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Колегія суддів приходить до висновку, що в зустрічному позові ОСОБА_4 слід відмовити по суті позовних вимог, а не у зв`язку з спливом позовної давності, а тому в цій частині рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у позові з викладених вище мотивів.

Судом першої інстанції задоволено позов про виселення ОСОБА_4 з будинку належного ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

У даному випадку існує спір між двома рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Позивач ОСОБА_3 , як власник житла, не може бути обмежена у його користуванні. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні родинні стосунки, договірні відносини.

Право відповідача ОСОБА_4 на проживання в спірному житловому будинку було похідним від права власності на нього попереднього власника.

Проживання відповідача ОСОБА_4 в даному будинку створює перешкоди ОСОБА_3 в користуванні житлом, що належить їй на праві приватної власності. У відповідача відсутні правові підстави для користування житлом і, встановивши правовідносини, що склались між сторонами, не можна вважати, що виселення суперечить ст. 47 Конституції України, так як є законні підстави для виселення особи з житла за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду в цій частині судового рішення.

Рішення суду першої інстанції суду в частині задоволення первісних позовних вимог ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Старовижівського районного нотаріального округу Волинської області Бабич Н. Г. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя, зміну черговості права на спадщину і одержання права на спадкування відмовити.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкоди у користуванні майном шляхом виселення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: