Справа № 476/157/20
Провадження № 2/476/112/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2020 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Чернякової Н.В.

за участю секретаря Козаченко Л.М.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Єланець у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

03.03.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням 7-ї сесії ХХІІ (ІІ) скликання Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області від 22.11.1996 року їй надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,00 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства на території Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області. 23.12.1996 року на підтвердження права постійного користування на вищевказану земельну ділянку їй видано державний акт серії ІV-МК №013935. Однак, у вказаному державному акті допущено помилку у написанні її прізвища та ім`я та замість необхідного " ОСОБА_1 " вказано " ОСОБА_2 ".

Виправити вказані недоліки державного акту у позасудовому порядку не видається можливим, а тому просила суд визнати за нею право постійного користування на вищевказану земельну ділянку.

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Вислухавши позивачку, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході судового розгляду, позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Малитін Тучинського району Рівненської області (а. с. 4-5, 11).

12.11.1972 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на " ОСОБА_4 " (а. с. 12).

06.05.1996 року позивачка знову змінила прізвище на " ОСОБА_5 " у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_6 (а. с. 13).

Рішенням 7-ї сесії ХХІІ (ІІ) скликання Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області від 22.11.1996 року "Про затвердження списків громадян на розширення особистого підсобного господарства" позивачці надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,00 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства на території Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області (а. с. 8-9).

23.12.1996 року на підтвердження права постійного користування на вищевказану земельну ділянку позивачці видано державний акт серії ІV-МК №013935, зареєстрований цього ж дня в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №615 (а. с. 7).

Однак, у вказаному державному акті допущено помилку у написанні прізвища та ім`я позички та замість необхідного " ОСОБА_1 " вказано " ОСОБА_2 ".

Виправити вказані недоліки державного акту у позасудовому порядку не видається можливим (а. с. 15-17), а тому нині захист прав та законних інтересів позивачки можливий лише у судового порядку.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 7 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення, зокрема, особистого підсобного господарства.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З аналізу вищевказаних норм права слідує, що право постійного користування земельною ділянкою набувається у встановленому законодавством порядку на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення нього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду.

Зі системного аналізу вищевикладеного слідує, що визнання права постійного користування земельною ділянкою в судовому порядку є винятковим способом захисту, потреба в такому способі захисту права постійного користування виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Суд, встановивши усі обставини справи у їх сукупності, вважає, що у ході судового розгляду з досліджених письмових доказів та пояснень свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 достовірно встановлено, що позивачці належить право постійного користування вищевказаною земельною ділянкою. Помилки, допущені у державному акті пов`язані із зміною прізвища позивачки у зв`язку з реєстрацією шлюбів та використанням скороченої форми її імені " ОСОБА_9 ".

Оскільки, судом встановлено неможливість позивачки виправити вказані недоліки державного акту у позасудовому порядку, а відповідно і реалізувати свої права на вищевказане майно, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право постійного користування земельною ділянкою площею 1,00 га, призначеною для ведення особистого підсобного господарства на території Малоукраїнської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 23.12.1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №615

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 19.06.2020 року.

Суддя Н.В. Чернякова