Головуючий суду 1 інстанції - Романовський Є.О.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 425/4265/19
Провадження № 22-ц/810/305/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Гаврилюка В. К., Карташова О. Ю.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Романовського Є.О. 19.03.2020 року в м. Рубіжне

за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що він є інвалідом війни другої групи та учасником ліквідації наслідків ЧАЕС першої категорії, у зв`язку з чим має право на безоплатну відпустку, згідно поданої заяви до роботодавця, яким безпосередньо виступає директор відповідача КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2

11.11.2019 року позивач ОСОБА_1 на ім`я директора КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 написав заяву про надання безоплатної відпустки на 11.11.2019 року як інваліду війни другої групи, але відповідач на його заяві відразу своєї незгоди не написав, при такій відмові позивач пішов би працювати на своє робоче місце.

Позивач наполягає на тому, що заяву він написав саме 11.11.2019 року, а не 12.11.2019 року, оскільки з 12.11.2019 року він вже перебував на лікарняному.

Наказом відповідача № 140 від 20.11.2019 року « Про накладення дисциплінарного стягнення» за відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.11.2019 року без поважної причини, що як вважає позивач не відповідає дійсності, оскільки на цей день він написав зайву про надання безоплатної відпустки, ОСОБА_1 оголошено догану.

Позивач вважає зазначений наказ незаконним та таким, що не має юридичної сили, оскільки підписаний неналежною особою, а саме не директором КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 , а головним лікарем ОСОБА_2 , але з 01.10.2019 року в КНП «РЦМЛ» такої посади не існує, а з ОСОБА_2 09.10.2019 року, як з переможцем конкурсу, укладений контракт як з директором КНП «РЦМЛ» та 09.10.2019 року ОСОБА_2 був призначений на посаду директора підприємства.

Крім того, позивач посилається на те, що акт про його відсутність на робочому місці було складено 12.11.2019 року, але заяву про надання безоплатної відпустки на 11.11.2019 року він написав 11.11.2019 року, а тому його відсутність на роботі не можна вважати прогулом.

Будь-яких пояснень щодо своєї відсутності на роботі 11.11.2019 року, як вважає позивач, він не зобов`язаний писати-надавати, а тому він таких пояснень і не написав.

Також, позивач вважає, що наказ № 140 від 20.11.2019 року видано аж через 10 днів після події та без згоди профспілки КНП «РЦМЛ», а він був ознайомлений з наказом тільки 22.11.2019 року, що є порушенням Трудового Кодексу України.

Позивач ОСОБА_1 просив суд: визнати наказ № 140 від 20.11.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» наданий неналежною особою; зобов`язати директора КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 скасувати наказ № 140 від 20.11.2019 року та признати відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.11.2019 року з поважної причини як інваліда війни другої групи.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем дійсно було надано на ім`я директора КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_2 зазначену заяву, однак вона зареєстрована 12.11.2019 року о 14.20 год. за вхідним № 01-18-88, тобто після того як ОСОБА_1 11.11.2019 року був відсутній на робочому місці.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відсутність оцінки наданих позивачем доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_1 до КНП «РЦМЛ» про скасування наказу та відшкодування моральної та фізичної шкоди та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції прийняв сторону відповідача, не розглянув справу та не вірно встановив, що ОСОБА_1 подав заяву 12.11.2019 року, але 12.11.2019 року ОСОБА_1 вже був на лікарняному. Він звернувся до відповідача саме 11.11.2019 року і ця дата зазначена на його заяві і ніякого часу та годин на заяві немає. Свою заяву він передав секретарю директора ОСОБА_2 12.11.2019 року він прийшов до роботодавця, секретаря, щоб забрати заяву на копії його заяви секретар внизу написала число 12.11.2019 рік оскільки вона забула її зареєструвати 11.11.2019 року, а зареєструвала тільки 12.11.2019 року при цьому забула передати її роботодавцю, щоб він на заяві зробив запис і передав у відділ кадрів для написання наказу про надання безоплатної відпустки на 11.11.2019 року і це скаржник оцінює як безладність, недоробки та недбалість відповідача.

Крім того скаржник вважав, що відповідачем порушені положення трудового законодавства, оскільки наказ про догану відповідач видав 20.11.2019 року через 10 днів, але суд не з`ясував, чому саме 20.11.2019 року, а з наказом відповідач його ознайомив 22.11.2019 року, але суд не з`ясував, чому саме 22.11.2019 року. ОСОБА_1 є членом профспілки, але наказ про догану був наданий без згоди профспілки лікарні, а тому є недійсним. Також скаржник не погоджується з подальшим внесенням виправлення в наказ, а тому вважає, що наказ №140 від 20.11.2019 року був підписаний неповноважною особою.

Також, скаржник зазначає, що заявляв і моральну та фізичну шкоду, але ці вимоги суд не розглянув, а скаржник у зв`язку з діями відповідача був на лікарняному.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідачем КНП «РЦМЛ» зазначено, що ознайомившись з апеляційною скаргою вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Позивач у апеляційній скарзі зазначає, що заяву про надання безоплатної відпустки віддав секретарю КНП «РЦМЛ» 11.11.2019 року, але секретар нібито забула зареєструвати заяву і надати її керівнику для розгляду, але доказів, як вважає відповідач, зазначеному не надав. Позивач також посилається на те, що копія заяви про надання відпустки від 11.11.2019 року не містить часу та години реєстрації. Разом з тим, у складі додатків до позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, наявна копія заяви за вх. № 01-18-88 від 12.11.2019 року із часом реєстрації: 14-20, відповідність копії заяви її оригіналу засвідчена підписом позивача. У період з 21.10.2019 року по 09.11.2019 року ОСОБА_1 знаходився на санаторно-курортному лікуванні та мав стати до роботи з 10.11.2019 року. Оскільки 10.11.2019 року- вихідний день ОСОБА_1 мав стати до роботи 11.11.2019 року, але 11.11.2019 року позивач на роботу не вийшов, про підстави невиходу на роботу не повідомив. У цей саме день був складений акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.11.2019 року впродовж робочого часу з 07.00 годин до 15.20 годин, а також завідуючою жіночою консультацією було складено доповідну. Заяву про надання відпустки на 11.11.2019 року ОСОБА_1 подав лише 12.11.2019 року о 14.20 годин про що свідчать реєстраційні відомості у копії заяви, наданої позивачем до позовної заяви. Відповідач не видавав наказу про надання ОСОБА_1 такої відпустки на 11.11.2019 року, а тому відсутність позивача на робочому місці 11.11.2019 року впродовж робочого дня є прогулом. Враховуючи стан позивача (інвалідність, хвороба, похилий вік), та те, що звільнення у зв`язку із прогулом спричинить труднощі позивачу у подальшому працевлаштуванні, відповідачем було прийнято правомірне рішення про застосування до ОСОБА_1 такого заходу стягнення, як догана.

Щодо підпису наказу неналежною стороною, то відповідач вважає що ОСОБА_3 з 07.02.2011 року є особою, уповноваженою представляти інтереси у правовідносинах з третіми особами та має право вчиняти дії від імені КНП «РЦМЛ», без обмежень. 20.11.2019 року керівником КНП «РЦМЛ» був виданий наказ № 140 від 20.11.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника підприємства ОСОБА_1 . Під час виконання дій, спрямованих на впорядкування розпорядчої документації, утвореної відділом кадрів в листопаді 2019 року, було виявлено, що в наказі № 140 від 20.11.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення ОСОБА_1 » посада ОСОБА_2 зазначена як «головний лікар» в той час як повинно бути зазначено «Директор». Про наявність технічної описки начальник відділу кадрів Перевозник О. В. 26.11.2019 року повідомила керівника підприємства ОСОБА_2 шляхом складення доповідної записки, цього ж дня, з метою виправлення описки, було видано наказ № 145 «Про внесення змін до наказу № 140 від 20.11.2019 року, відповідно до якого у відомостях про посаду ОСОБА_2 словосполучення «головний лікар» замінено на «директор». Відповідач вважає, що допущена технічна описка у найменуванні посади керівника не спричинила будь-яких негативних наслідків для позивача, адже сам факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни мав місце, а наказ був підписаний уповноваженою особою ОСОБА_2 .

Сторони, яких було повідомлено належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу апеляційного суду не надходило, позивач-скаржник причини неявки суду не повідомив, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у матеріалах справи документами.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом другої групи, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, ветераном війни інвалідом війни, а також отримує пенсію по інвалідності.

11.11.2019 року завідуючою жіночої консультації ОСОБА_4 разом з завідуючою гінекологічним відділенням ОСОБА_5 , старшою акушеркою жіночої консультації ОСОБА_6 складено акт про відсутність на роботі 11.11.2019 року лікаря жіночої консультації КНП «РЦМЛ» РМР у Луганській області ОСОБА_1 впродовж робочого дня з 7-00 год. до 15-12 год.

11.11.2019 року завідуючою жіночої консультації КНП «РЦМЛ» РМР у Луганській області ОСОБА_4 на ім`я директора КНП «РЦМЛ» РМР у Луганській області ОСОБА_7 надано доповідну з приводу відсутності на робочому місці 11.11.2019 року лікаря жіночої консультації КНП «РЦМЛ» РМР у Луганській області ОСОБА_1 впродовж робочого часу з 7-00 год. до 15-12 год.

Наказом головного лікаря КНП «Рубіжанської центральної міської лікарні» Рубіжанської міської ради Луганської області від 20.11.2019 року № 140 «Про накладання дисциплінарного стягнення» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, а саме через відсутність на робочому місці 11.11.2019 року в період часу з 7.00 год. до 15.12 год. без поважної причини, оголошено догану. З зазначеним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 22.11.2019 року.

Відповідно до акту № 7 від 20.11.2019 року лікар-акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення стосовно своєї відсутності на роботі без поважних причин 11.11.2019 року.

На підставі доповідної начальника відділу кадрів КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області О. В. Перевозник від 26.11.2019 року директором КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області ОСОБА_2 26.11.2019 року видано наказ № 145 «Про внесення змін до наказу № 140 від 20.11.2019 року», яким виправлено технічну помилку в наказі № 140 від 20.11.2019 року «Про накладання дисциплінарного стягнення», а саме у відомостях про посаду ОСОБА_2 , як особи, яка видала та підписала зазначений наказ, словосполучення «головний лікар» замінено на «директор».

11.11.2019 року ОСОБА_1 на ім`я директора КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області написав заяву про надання йому безоплатної відпустки на 11.11.2019 року як інваліду другої групи, яка зареєстрована 12.11.2019 року о 14.20 год. за вхідним № 01-18-88.

22.11.2019 року ОСОБА_1 на ім`я директора КНП «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області написав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 25.11.2019 року по 29.11.2019 року як інваліду війни другої групи.

У періоди з 21.10.2019 року по 09.11.2019 року, з 12.11.2019 року по 15.11.2019 року та в період з 16.11.2019 року по 19.11.2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності від 21.10.2019 року Серія НОМЕР_1 та від 12.11.2019 року, Серія НОМЕР_2 .

Згідно відповіді Рубіжанської міської ради Луганської області від 20.12.2019 року № 07-2351, згідно затвердження порядку проведення конкурсу на заняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства охорони здоров`я № 1094 від 27.12.2017 року, був проведений конкурс, за результатами якого переможцем конкурсу на посаду директора визнаний ОСОБА_2 (протокол № 3 від 01.10.2019 року) та 09.10.2019 року з ним був укладений контракт.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.10.2019 року № 01983683 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.12.2019 року № Комунальне некомерційне підприємство «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області є правонаступником Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» та її керівником є ОСОБА_2 .

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції, посилаючись на встановлені судом обставини справи, аналізуючи положення ст.ст. 139, 147 КЗпП України, Закону України «Про відпустки», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Центральної міської лікарні м. Рубіжне, дійшов висновку про те, що позивачем дійсно було надано на ім`я директора КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської ОСОБА_8 Е. А. Кравченка заяву про надання 11.11.2019 року безоплатної відпустки, однак вона зареєстрована 12.11.2019 року о 14.20 год. за вхідним № 01-18-88, тобто після того як ОСОБА_1 11.11.2019 року був відсутній на робочому місці, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до статті 149 цього ж Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Водночас правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Таким чином, для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Згідно з п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Так, звертаючись до суду із позовною заявою до КНП «РЦМЛ» позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він 11.11.2019 року знаходився у додатковій безоплатній відпустці як інвалід війни другої групи на підставі поданої ним 11.11.2019 року заяви про надання зазначеної відпустки, крім того даний наказ підписаний головним лікарем ОСОБА_2 , але з 01.10.2019 року такої посади не має, а ОСОБА_2 займає посаду директора КНП «РЦМЛ».

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач послався на те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання безоплатної відпустки на 11.11.2019 року не 11.11.2019 року, а 12.11.2019 року, про що свідчить реєстраційні відомості у копії заяви, наданої позивачем до позовної заяви, а саме реєстраційний номер 01-18-88, дата 12.11.2019 року, та час -14-20 годин.

Як вбачається з доданої у якості письмового доказу до позовної заяви ОСОБА_1 заяві, на цій заяві мається реєстраційний номер 01-18-88, дата 12.11.2019 року, та час -14-20 годин. Зазначена копія заяви завірена безпосередньо підписом позивача ОСОБА_1 та написом «згідно оригіналу», а.с. 8, а тому колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що на заяві ОСОБА_1 від 11.11.2019 року про надання безоплатної відпустки відсутнє будь-яке зазначення про час і годину подачі цієї заяви.

Колегія суддів вважає, що позивачем не спростовані доводи відповідача про те, що 11.11.2019 року ОСОБА_1 був відсутнім на робочому місці, оскільки його відсутність підтверджена відповідним актом, складеним завідуючою жіночої консультації ОСОБА_4 , завідуючою гінекологічним відділенням ОСОБА_5 та старшою акушеркою жіночої консультації ОСОБА_6 , 11.11.2019 року о 15-12 годині, а.с. 50 та доповідною на ім`я директора КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 завідуючої жіночою консультацією ОСОБА_4 , складеною 11.11.2019 року, а.с. 52.

При цьому колегія суддів зауважує, що законодавством не визначено порядку фіксації роботодавцем чи іншими органами відсутності працівника на робочому місці, але, як правило, факти, що викладені у відповідному акті чи доповідній записці повинні підтверджуватися підписами не менше, як трьох осіб і містити в собі фіксацію часу протягом якого працівник був відсутній.

Зазначені вимоги відповідачем виконані у повному обсязі, а тому колегія суддів вважає встановленим факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 11.11.2019 року без поважної причини.

Колегія суддів критично оцінює доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що він не міг подавати заяву про надання безоплатної відпустки 12.11.2019 року з тих підстав, що з 12.11.2019 року він знаходився на лікарняному.

Дійсно, відповідно листку непрацездатності ОСОБА_1 з 12.11.2019 року перебував на амбулаторному лікуванні, а.с. 12, але, як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що саме 12.11.2019 року він приходив у КНП «РЦМЛ», тобто перебуваючи на амбулаторному лікуванні ОСОБА_1 мав можливість прийти на свою роботу до КНП «РЦМЛ» з будь-яких підстав.

За доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що 12.11.2019 року він прийшов до приймальні директора КНП «РЦМЛ» щоб забрати свою заяву від 11.11.2019 року, але на копії його заяви секретар написала число 12.11.2019 року, як вважає скаржник, тому, що секретар своєчасно забула зареєструвати його заяву.

Між тим, будь-яких заперечень щодо реєстрації його заяви саме 12.11.2019 року ОСОБА_1 не було заявлено ані секретарю, ані керівництву підприємства, при тому, що скаржник зазначає, що знає про наслідки відповідальності за прогул і конфліктує з роботодавцем.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, за вимогами допустимості, належності, достатності та взаємного зв`язку оцінених доказів, обґрунтовано встановлено, що позивачем дійсно було надано на ім`я директора КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 заяву про надання на 11.11.2019 року безоплатної відпустки як інваліду другої групи, однак ця заява зареєстрована 12.11.2019 року о 14.20 год. за вхідним № 01-18-88, тобто після того як ОСОБА_1 11.11.2019 року був відсутній на робочому місці.

Щодо наказу № 140 від 20.11.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення».

За доводами позовної заяви позивач ОСОБА_1 посилається на те, що зазначений наказ був підписаний неуповноваженою особою, а саме головним лікарем ОСОБА_2 .

Дійсно, як вбачається з наданої позивачем копії наказу №140 від 20.11.2019 року « Про накладення дисциплінарного стягнення» наказ підписано головним лікарем ОСОБА_2 , а.с. 7.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції на підставі доповідної начальника відділу кадрів КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області Перевозник О. В. від 26.11.2019 року, директором КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області є ОСОБА_2

26.11.2019 року видано наказ № 145 «Про внесення змін до наказу № 140 від 20.11.2019 року», яким виправлено технічну помилку в наказі № 140 від 20.11.2019 року «Про накладання дисциплінарного стягнення», а саме у відомостях про посаду ОСОБА_2 , як особи, яка видала та підписала зазначений наказ, словосполучення «головний лікар» замінено на «директор».

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що зазначене виправлення в наказ відповідачем було внесено вже після звернення ОСОБА_1 до суду з позовною заявою.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою 27.12.2019 року, про що свідчить як зазначення дати позову позивачем так і реєстраційний номер Рубіжанського міського суду, а.а.с. 1-4, у той час як зміни до наказу № 140 від 20.11.2019 року було внесено наказом № 145 від 26.11.2019 року.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що виправлений наказ відповідач суду не надав.

Як убачається з матеріалів справи відповідач своєчасно надав до суду першої інстанції завірену належним чином копію наказу № 145 від 26.11.2019 року «Про внесення змін до наказу № 140 від 20.11.2019 року», а.с. 49.

Як вірно встановлено судом першої інстанції згідно затвердженого порядку проведення конкурсу на заняття посади керівника Комунального некомерційного підприємства охорони здоров`я № 1094 від 27.12.2017 року, був проведений конкурс, за результатами якого переможцем конкурсу на посаду директора визнаний ОСОБА_2 (протокол № 3 від 01.10.2019 року) та 09.10.2019 року з ним був укладений контракт.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.10.2019 року № 01983683 та витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27.12.2019 року № Комунальне некомерційне підприємство «Рубіжанська центральна міська лікарня» Рубіжанської міської ради Луганської області є правонаступником Комунальної установи «Рубіжанська центральна міська лікарня» та її керівником є ОСОБА_2 .

На підставі зазначеного, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що допущена відповідачем технічна описка у найменуванні посади керівника у наказі № 140 від 20.11.2019 року не спричинила будь-яких негативних наслідків для позивача, адже сам факт порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни мав місце, а наказ був підписаний уповноваженою особою ОСОБА_2 .

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_1 не скористався наданою законом гарантією щодо надання письмових пояснень роботодавцю для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до акту № 7 від 20.11.2019 року, підписаного начальником відділу кадрів, інспектором з кадрів та діловодом загального штату, лікар-акушер-гінеколог жіночої консультації ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення стосовно своєї відсутності на роботі 11.11.2019 року, а.с. 53.

Відповідно до позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає, що будь-яких пояснень про відсутність на робочому місці він не зобов`язаний писати-надавати, оскільки він написав заяву роботодавцю про надання безоплатної відпустки, а.а.с. 1, 2.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків притягнення до дисциплінарної відповідальності та ознайомлення позивача з наказом №140 від 20.11.2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, останній був відсутній на роботі 11.11.2019 року.

У період з 12.11.2019 року по 19.11.2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному та з 20.11.2019 року мав стати до роботи, а.с. 12.

20.11.2019 року, тобто у перший робочий день ОСОБА_1 після лікарняного, відповідачем був виданий наказ № 140 від 20.11.2019 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника підприємства ОСОБА_1 .

З урахування положень ст. 148 КЗпП України, відповідно до яких дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, колегія суддів вважає, що відповідачем не порушені передбачені законом строки застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення.

Кодекс законів про працю України не містить строку, в який роботодавець повинен повідомити працівника про оголошення догани.

Водночас, відповідно до Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.07.84 р. № 21, наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення із зазначенням мотивів його застосування оголошується (повідомляється) працівникові, на якого покладається стягнення, під розписку в триденний термін. Про це також наголошується в листі Мінсоцполітики від 24.05.2012 р. № 81/06/187-12.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, позивач ОСОБА_1 був повідомлений про притягнення до дисциплінарної відповідальності та ознайомлений з наказом № 140 від 20.11.2019 року, про що свідчить підпис останнього на зазначеному наказі, 22.11.2019 року, тобто відповідачем не порушено триденний термін повідомлення працівника про застосування дисциплінарного стягнення, а.с. 7.

За доводами апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 також вважає наказ № 140 від 20.11.2019 року недійсним з тих підстав, що застосування дисциплінарного стягнення відбулося без згоди на це профспілкової організації КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області, членом якої є ОСОБА_1 .

Із зазначеним доводом колегія суддів не погоджується з тих підстав, що, як убачається з положень ст. 252 КЗпП України, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників за попередньою згодою профспілкового органу передбачено лише за умови, що цей працівник є обраним до складу виборних профспілкових органів.

Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 є членом профспілкової організації, а не членом Виборного профспілкового органу, а тому обов`язкове отримання попередньої згоди профспілки КНП «РЦМЛ» на оголошення працівникові ОСОБА_1 догани чинним законодавством не вимагається.

Доказів обумовлення права профспілки обов`язково погоджувати застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до членів профспілки у статуті КНП «РЦМЛ» Рубіжанської міської ради Луганської області Скаргою С. І. не надано, матеріали справи не містять.

Крім того, за доводами апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 заявляв до суду першої інстанції моральну та фізичну шкоду, але цих вимог суд не розглянув.

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 , звернувшись до суду 27.12.2019 року, просив суд: визнати наказ № 140 від 20.11.2019 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» наданий неналежною особою; зобов`язати директора КНП «РЦМЛ» ОСОБА_2 скасувати наказ № 140 від 20.11.2019 року та признати відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 11.11.2019 року з поважної причини як інваліда війни другої групи, а.а.с. 1-4.

Інших позовних вимог позовна заява ОСОБА_1 не містить.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Таким чином, законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Матеріали справи не містять уточнення позивача ОСОБА_1 та збільшення позовних вимог до КНП «РЦМЛ» щодо стягнення з відповідача моральної та фізичної шкоди, а тому зазначені вимоги не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 30.01.2019 року направив до суду першої інстанції відзив на відзив відповідача КНП «РЦМЛ» від 23.01.2020 року, з тексту якого вбачається, що «моральну шкоду він оцінює в 30 тис. грн, фізичну шкоду в 5 тис. грн на основі вищевикладеного», а.с. 56.

Але, у встановленому законом порядку ОСОБА_1 до суду першої інстанції з позовними вимогами до КНП «РЦМЛ» про стягнення моральної і фізичної шкоди не звертався, обґрунтування зазначених вимог не надавав.

Крім того, у цей самий день 30.01.2019 року разом із відзивом на відзив відповідача від 23.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з заявою в якій просив суд розглянути справу без його участі на підставі доказів, які є в матеріалах справи, а.с. 55.

У подальшому, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення судової повістки та направлені SMS-повідомлення, а.а.с. 58, 64, 65, 72, позивач ОСОБА_1 не з`явився у підготовче судове засідання, чим позбавив суд першої інстанції, відповідно до пункту третьому частини другої статті 197 ЦПК України заслухати уточнення позовних вимог позивача, а також не з`явився безпосередньо у судове засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що скаржником не доведена наявність підстав у суду першої інстанції для розгляду вимог щодо відшкодування моральної та фізичної шкоди, оскільки такі вимоги позивачем ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не заявлялись.

Щодо доводів ОСОБА_1 про застосування до працівника дисциплінарного стягнення догани, а не звільнення, то колегія суддів вважає зазначений довід таким, що не заслуговує на увагу з тих підстав, що притягувати працівника до дисциплінарної відповідальності є правом, а не обов`язком роботодавця, який, у даному випадку, обрав такий вид стягнення, який, крім іншого, виконує виховну та профілактичну (попереджувальну) функції, а не позбавляє працівника можливості продовжувати трудові правовідносини з відповідачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторони, що був наведений зокрема у запереченнях проти позову чи апеляції. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_1 за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, відсутність оцінки наданих позивачем доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повну постанову складено 18.06.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

О. Ю. Карташов