ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ИМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року

м. Харків

Справа № 646/1005/15-ц

Провадження № 22-ц/818/2157/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на прибудову до житлового будинку, про виділ в натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, перерозподіл ідеальних часток у праві власності на житловий будинок, визначення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 23 січня 2020 року, ухвалене суддею Шелест І.М.-

в с т а н о в и в :

28 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював та доповнював, та в остаточній редакції просив суд за адресою АДРЕСА_1 :

- визнати за ним право власності на нежитлове приміщення ванної кімнати 1-1, площею 8,7 кв.м у житловому будинку літ. «А-1»;

-виділити у його володіння в натурі, на належну йому 1/3 частину житлового будинку, яка належить йому згідно Договору дарування посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. 25.03.2014 за р. № 464 у житловому будинку літ. «А-1» житлове приміщення 1-2 площею 20,1 кв.м, житлове приміщення 2-3 площею 7,4 кв.м, разом по житловим - 27,5 кв.м, вартістю 56939 грн; по надвірним спорудам: льох літ. «Д», вартістю 8536 грн., паркан №9, вартістю 10703 грн., вимощення 1, вартістю 9573 грн., разом по надвірним будівлям 28 812 грн., усього вартістю 85751 грн., що менше покладеного на 1/3 частку на 1915 грн.;

- виділити у його володіння в натурі згідно із рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.12.2008 №2-4625/08 особисто побудовані: прибудову «а5»: приміщення ванної 1-1, площею 8,7 кв.м, приміщення вбиральні 1-7, площею 1,2 кв.м, вартістю 29018 грн.; прибудову «а14»: приміщення передпокою 1-3, площею 10,4 кв.м, приміщення кухні 1-5, площею 21,0 кв.м, загальною вартістю 156505 грн.; прибудову «А3-1»: приміщення житлової кімнати 1-9, площею 26,4 кв.м, вартістю 121730 грн.; прибудову «а11-2»: приміщення сходової клітини 1-8, площею 8,8 кв.м, приміщення сходової клітини 1-10, площею 10,0 кв.м, загальною вартістю 99383 грн.; у житловій мансарді «Ам»: житлове приміщення 1-11 житлове, площею 9,50 кв.м, житлове приміщення 1-12, площею 14,50 кв.м, житлове приміщення 1-13, площею 25,2 кв.м, комору У1, площею 14,5 кв.м, загальною вартістю 552754 грн.; виділити особисто побудовані надвірні споруди: ганок «а12», вартістю 2418 грн.;балкон «а13», вартістю 2651 грн.; сарай літ. «Е», вартістю 7108 грн.;хвіртка №10, вартістю 2640 грн., разом по надвірним вартістю 14817 грн.; усього особисто побудованого майна вартістю 567571 грн., усього позивач просить виділити у його власність майна на 653322 грн., що складає 78/100 частини спірної садиби та менше ніж покладено на його частку на 1915 грн., з площею 177,7 кв.м, що на 3,8 м більше, ніж покладено;

- перерозподілити частки у праві власності на житловий будинок із надвірними будівлями, та вважати належними: йому, ОСОБА_1 , 78/100 частини будинку, замість 1/3 частини, що належала раніше, а відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на спільну сумісну долю 22/100 частки ( кожному по 11/100 часток) житлового будинку, замість 2/3 частин, що належали їм раніше;

-припинити право спільної часткової власності на житловий будинок із надвірними будівлями та покласти на нього проведення переобладнань за його рахунок у житловому будинку літ. «А-1», а саме: в перегородці між приміщеннями 2-2 та 2-3 демонтувати дверний блок, дверний проріз закласти; в перегородці між приміщеннями 2-3 та 1-2 улаштувати дверний проріз, встановити дверний блок; від`єднати від квартири АДРЕСА_2 комунікації приміщення 2-3 та приєднати комунікації приміщення 2-3 до квартири АДРЕСА_3 ; демонтувати ганок літ. «а10» та відновити вхід до приміщень квартири АДРЕСА_2 через літ. «а4»;

-стягнути з нього, ОСОБА_1 , на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , в рівних частках компенсацію у розмірі 3 158 грн.;

- визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою у АДРЕСА_1 за АДРЕСА_1 ) між сторонами, з урахуванням порядку користування, що склався, за варіантом, наданим у експертному Висновку за №13153, виділивши у його користування земельну ділянку площею 177 кв.м, що на 37 кв.м більше ніж покладено, у спільне користування відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 242 кв.м, що на 37 кв.м менше, ніж покладено. Межі користування земельною ділянкою прокласти таким чином: відрізок АБ прокласти по прямій розміром 13,25 м по червоній лінії ( межа нормативної ділянки); відрізок БВ прокласти по прямій розміром 20,5 м; відрізок ВГ прокласти по прямій розміром 2,95 м; відрізок ГД прокласти по прямій, на відстані 1,0 від будинку літ. «А-1» та прибудови літ. а1 розміром 12,0 м; відрізок ДЕ прокласти по прямій розміром 1,0 м до лінії розподілу житлового будинку літ. «А-1»; відрізок ЕА прокласти по лінії розподілу літ. «А-1», далі по зовнішній стіні прибудов літ. «а5» та літ. «а14» до т.А; відрізок КЖ прокласти від тильної межі на відстані 5,1 м; відрізок ЖЗ прокласти по прямій розміром 5,35 м; відрізок ЗИ прокласти по прямій розміром 5,1 м. Встановити земельні сервітути: АДРЕСА_3 - для обслуговування прибудов літ. «а14» та літ. «а5», розташованого з боку земельної ділянки № НОМЕР_1 , від хвіртки №8, між огорожею №6 та зовнішніми стінами прибудов літ. «а14» та літ. «а5»; №2 для проходу до сараю літ. Е, розташованого з боку земельної ділянки № НОМЕР_2 ; №3 для проходу та обслуговування прибудов літ. «а3» та літ. «а4», розташованого на земельній ділянці № НОМЕР_2 ;

- стягнути з відповідачів на його користь 2/3 частини вартості проведеної експертизи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 , отримана в дар від його матері ОСОБА_5 за відповідним договором, до складу якого входить її спадкова частина та особисто побудована нею частина будинку, які знаходиться у його постійному користуванні та щодо яких він здійснює всі права та обов`язки власника. Оскільки між ним та відповідачами, які об`єднали свої частки у праві власності, виникають конфлікти щодо користування нерухомістю та земельною ділянкою, він вимушений звернутись до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги щодо виділу частки зі спільної часткової власності, перерозподіл ідеальних часток, припинення для нього права часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, він обґрунтовує посилаючись на висновки судових будівельно-технічних експертиз за №13153 від 28.04.2016 та за №4842/3809 від 22.02.2018 вважаючи ОСОБА_6 виділу частки нерухомості та єдиний варіант визначення порядку користування земельною ділянкою найбільше прийнятними та відповідаючими розміру ідеальних часток співвласників. Свої вимоги щодо визнання права власності на нежитлове приміщення ванної кімнати 1-1, площею 8,7 кв.м у житловому будинку літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , позивач обґрунтовує тим, що первісно прибудову літ. «а5», у якій розташоване зазначене приміщення, що використовувалось як кухня, побудували батьки позивача за згодою власника будинку їхнього спадкодавця, у подальшому після смерті спадкодавця його батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 його матір ОСОБА_5 перебудувала приміщення під ванну кімнату, не змінивши її габаритів. Зазначене приміщення постійно знаходиться у користуванні його сім`ї та не вважається спадковим, проти чого ніколи не заперечували співвласники будинку. Позивач також посилається на те, що не є спадковими особисто побудовані його матір`ю прибудови до житлового будинку літ. «А-1», право власності на які визнані за нею Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.12.2008.

26.02.2015 відповідачі подали зустрічний позов. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 було прийнято відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_4 від зустрічного позову до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями та закрито провадження у справі за зустрічним позовом.

В суді першої інстанції представники позивача ОСОБА_5 та адвокат Фуженкова Н.Б. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в суді першої інстанції проти позовних вимог заперечували у повному обсязі та зазначали, що у користуванні позивача знаходяться приміщення, прибудови та надвірні будівлі у спірному житловому будинку, частина з яких є самочинно побудованими без їхньої згоди, що виключає можливість перерозподілу ідеальних часток. Порядок користування земельною ділянкою визначався згідно актам у 2005 та у 2009 роках, які містяться в матеріалах справи. Відповідачі просили не приймати до уваги висновки судових експертиз, які не можуть замінити рішення суду. Лише суд повинен визначати порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою.

Рішенням Червонозаводського райсуду м.Харкова від 23 січня 2020 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що прибудова літ. «а5» не є самочинною, оскільки господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, та

єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. У жодному технічному паспорті спірної садиби не має відомостей про самочинне будівництво. Суд також вважав, що не входить до спадкового майна та не є самочиннопобудованими, а є особисто побудованими прибудови, зроблені та завершені батьками позивача, на які рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01.12.2008 р., справа за №2-4625/08, за ОСОБА_5 (матір`ю позивача) визнане право власності. А саме, на прибудови до житлового будинку літ. «А-1» приміщень прихожої 1-3, площею 10,4 кв.м, кухні 1-5, площею 21,0 кв.м ( прибудова «а14», житлової кімнати 1-9, площею 26,4 кв.м (прибудова літ. «А3-1»), сходової клітини 1-8, площею 8,8 кв.м (прибудова літ. «а11-2»), приміщення вбиральні 1-7, площею 1,2 кв.м, житлової мансарди літ. «Ам»: приміщень сходової клітини 1-10, площею 9,6 кв.м, житлової кімнати 1-11, площею 9,5 кв.м, житлової кімнати 1-12, площею 14,5 кв.м, житлової кімнати 1-13, площею 25,5 кв.м, комори У1, площею 14,5 кв.м; будівлі сараю літ. «Є», площею 19,7 кв.м, збудованих по АДРЕСА_1 .

Застосовуючи ч.3 ст.357 ЦК України, суд першої інстанції вважав, що мати позивача здійснила будівництво прибудов до житлового будинку та надвірні споруди за згодою всіх співвласників, оскільки зі змісту рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01.12.2008 вбачається, що треті особи у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не заперечували проти задоволення її позову про визнання права власності на ці прибудови та надвірні споруди. Вирішуючи спір, суд керувався ст.361,364 ЦК України.

Задовольняючи позов в частині визначення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначив про те, що експертним висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи за №13153 наданий єдиний варіант порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду відповідачі звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять рішення суду скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачі як співвласники не надавали згоду іншому співвласнику позивачу у справі та раніше його матері на будівництво прибудов до житлового будинку та надвірних споруд, а тому суд першої інстанції не вправі був застосовувати ст.357 ЦК України і перерозподіляти ідеальні частки.

Вважають, що рішення Червонозаводського райсуду м. Харкова від 01.12.2008 не має відношення до даної справи, оскільки цим рішенням визнано право власності на будівельні матеріали за матір`ю позивача, яка і досі залишається власником, а не за позивачем. Стверджують, що суд не врахував наявність самозахоплення тротуару та проїжджої частини дороги та самобуду, які вчинив позивач. Порядок користування земельною ділянкою було визначено ще в 2005 та 2009 роках, тому суд безпідставно визначив його згідно висновку експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що не існує самочинно побудованих будівель в їх спільному будинку. Зазначає, що за його матір`ю було визнано право власності на всі прибудови і відповідачі приймали участь у розгляді тієї справи у 2008 році і не заперечували проти цього. При допиті експерта, ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах ОСОБА_2 жодних питань не задавала. В апеляційній скарзі йде мова про допущені судом порушення діючого законодавства, але відповідних доказів на думку позивача, відповідачі не надали.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок із надвірними будівлями, розташований у АДРЕСА_1 належить на праві власності:

-позивачу ОСОБА_1 , - 1/3 частина, на підставі Договору дарування 1/3 частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. 25.03.2014 за р.№ 464, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.03.2014 за № 5104495;

-відповідачу ОСОБА_2 1/3 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою ХДНК 10.06.2003 за р. №7-805, зареєстрованого у КП «Харківське БТІ» за р. №28566 в книзі 1;

-відповідачу ОСОБА_4 1/3 частина, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою ХДНК 10.06.2003 р. за р.№7-804, зареєстрованого у КП «Харківське БТІ» за р. №28566 в книзі 1.

-матері позивача ОСОБА_5 - прибудова до житлового будинку літ. «А-1» приміщення прихожої 1-3, площею 10,4 кв.м, кухня 1-5, площею 21,0 кв.м ( прибудова «а14», житлова кімната 1-9, площею 26,4 кв.м (прибудова літ. «А3-1»), сходова клітина 1-8, площею 8,8 кв.м (прибудова літ. «а11-2»), приміщення вбиральні 1-7, площею 1,2 кв.м, житлова мансарда літ. «Ам»: приміщення сходової клітини 1-10, площею 9,6 кв.м, житлова кімната 1-11, площею 9,5 кв.м, житлова кімната 1-12, площею 14,5 кв.м, житлова кімната 1-13, площею 25,5 кв.м, комора У1, площею 14,5 кв.м; будівля сараю літ. «Є», площею 19,7 кв.м, на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 01.12.2008 №2-4625/08.

Садиба по АДРЕСА_1 складається із житлового будинку літ. «А-1», з прибудовами, загальною площею 221,4 кв.м, житловою площею 126,6 кв.м, решти надвірних будівель та споруд, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2018 року -859 980 грн., які розташовані на нормативній земельній ділянці площею 419 кв.м, наданій під забудову рішенням Червонозаводського РВК м. Харкова за №1178 від 25.04.1961 та рішенням Червонозаводського РВК №405/11 від 16.12.1980.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для справи, дійшов помилкового висновку і виділив позивачу приміщення, які належать на праві власності його матері і яка не була залучена до участі у справі. Також суд, перерозподілив ідеальні частки і визначив порядок користування земельною ділянкою не врахувавши наявність ще одного власника ОСОБА_5 , яка без згоди відповідачів здійснила прибудови..

За таких обставин ухвалене судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для часткового скасування оскаржуваного судового рішення із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Суд першої іінстанції помилково зазначив, що приміщеня на які визнано право власності за ОСОБА_5 (матір`ю позивача) особисто побудовані самим позивачем, тоді як матеріали справи містять рішення Червонозаводського райсуду м.Харкова від 01.12.2008 (а.с.46 т.1) та висновки судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи за №13153, складеної 28.04.2016 та додаткової судової будівельно-технічної експертизи за №4842/3809 складеної 22.02.2018 Харківським НДІ судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса зі змісту яких вбачається, що саме ОСОБА_5 належать ці приміщення, а саме:

-прибудова «а14»: приміщення прихожої 1-3, площею 10,4 кв.м, приміщення кухні 1-5, площею 21,0 кв.м,

-прибудова «а11-2»: приміщення сходової клітини 1-8, площею 8,8 кв.м,

-прибудова «А3-1»: приміщення житлової кімнати 1-9, площею 26,4 кв.м,;

-приміщення вбиральні 1-7, площею 1,2 кв.м, приміщення сходової клітини 1-10, площею 9,6 кв.м, мансарда житлова «Ам»: житлове приміщення 1-11 площею 9,50 кв.м, житлова кімната 1-12, площею 14,50 кв.м, житлова кімната 1-13, площею 25,5 кв.м, комора У1, площею 14,5 кв.м,

-сарай літ. «Е» площею 19,7 кв.м.

При цьому, матеріали справи не містять доказів, що позивач ОСОБА_1 набув право власності на ці приміщення.

Згідно договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Олійник Л.М. 25.03.2014 за р.№ 464, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.03.2014 за № 5104495 позивач набув право власності на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , яка належала продавцю ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, ОСОБА_5 подарувала своєму синові лише 1/3 частину житлового будинку, яку отримала у спадщину після смерті свого чоловіка. Правовстановлюючих документів на відчуження ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 приміщень на які вона набула право власності за рішенням Червонозаводського райсуду м.Харкова від 01.12.2008 року справа не містить.

В суді апеляційної інстанції сторони цей факт не заперечували.

Судовим розглядом встановлено, що фактично співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 є позивач, 2 відповідача у кожного по 1/3 частині житлового будинку та ОСОБА_5 , яка не була залучена до участі у справі і якій на праві власності належать прибудови до житлового будинку та сарай.

За таких обставин, оскільки особа, якій належить на праві власності частина житлового будинку не була залучена до участі у справі, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути позовні вимоги і вирішити спір по суті щодо побудованих нею приміщень і які належать їй на підставі рішення суду, перерозподілу ідеальних часток та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

В цій частині в задоволенні позову слід відмовити.

Суд першої інстанції помилково перерозподілив ідеальні частки з врахуваннячм побудованих ОСОБА_5 приміщень, оскільки не було згоди співвласників на їх будівництво.

Згідно ч.4 ст.357 ЦК України побудовані приміщення є власністю ОСОБА_5 і не змінюють розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Саме проти цього не заперечували відповідачі коли були залучені до участі у справі в якості 3-х осіб за позовом ОСОБА_5 про визнання права власності на побудовані приміщення. На думку судової колегії не можна вважати згоду відповідачів, що приміщення побудовані саме ОСОБА_5 такою згодою, що дана на саме будівництво.

Судова колегія не вбачає підстав і для визнання права власності за позивачем на ванну кімнату, оскільки матеріали справи не містять доказів, що вона побудована у встановленому законом порядку. Суд не є тим органом, що приймає самовільно побудовані приміщення в експлуатацію.

Що стосується рішення суду про виділ в натурі позивачу на 1/3 частку , то судова колегія в цій частині погоджується з рішенням суду першої інстанції.

Згідно ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Отже, законом передбачено виділ лише зі спільної часткової власності. Приміщення побудовані матір"ю позивача не знаходяться у спільній частковій власності.

Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 3 статті 364 ЦК, зазначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи за №13153, складеної 28.04.2016 р. та додаткової судової будівельно-технічної експертизи за №4842/3809 складеної 22.02.2018 р. Харківським НДІ судових експертиз ім.Засл.проф.М.С.Бокаріуса, надані два варіанти технічного виділу позивачу ОСОБА_1 належної йому 1/3 частини садиби. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про виділ позивачу на його 1/3 частину приміщень за 2 варіантом, оскільки він є найбільше придатним. За цим варіантом вартість частини кожного співвласника наближена максимально до їхніх ідеальних часток. Різницю між 1 та 2 варіантом складає приміщення 2-3, яким під час життя первинного власника користувалась сім`я батьків позивача.

При цьому, експертом зроблений виділ частки позивача, без урахування всіх особисто побудованих співвласниками прибудов та будівель. Суд також приймає до уваги, що розмір компенсації, яку за П варіантом необхідно сплатити позивачу на користь відповідачів ( 3 158 грн.), за рахунок зменшення їхньої частки, є значно меншею з розміром компенсації, яку за цим варіантом необхідно сплатити відповідачам на користь позивача ( 28 425 грн.), за рахунок зменшення його частки. Також судова колегія погоджується з висновком суду про припинення спільної часткової власності , оскільки позивач виділився зі своєю часткою 1/3 і стягненням судових витрат, які покладені на сторони у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 січня 2020 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлове приміщення ванної кімнати 1-1, площею 8,7 кв.м, виділення у володіння особисто побудованих приміщень у житловому будинку літ. «А-1», розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , перерозподілу ідеальних часток та визначення порядку користування земельною ділянкою скасувати і в задоволенні позову в цій частині відмовити.

Рішення суду в частині виділення у володіння ОСОБА_1 на належну йому 1/3 частину приміщень у житловому будинку літ. «А-1» і надвірних споруд, покладення на нього обов`язку по проведенню переобладнань , стягнення компенсації на користь відповідачів в сумі 3 158 грн та припинення права спільної часткової власності, стягнення судових витрат залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П.Пилипчук

повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.