Номер провадження 2/754/3482/20
20 травня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого - судді - Галась І.А.
при секретарі - Гергель В.А.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
Вимоги позову обґрунтовано наступним.
Позовна заява обґрунтована тим, що 02.06.2019 року приблизно о 06 год. 30 хв. за адресою: 25 км. траса Київ - Одеса за участі автомобілів «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_1 та «Audi», д.н. НОМЕР_2 сталася ДТП. Відносно водія "Audi" було складено протокол про адміністративне правопорушення
Постановою Васильківського міськрайоного суду Київської обл. по справі №362/3343/19 від 29.09.2019 року визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Цивільно-правова відповідальність водія «Audi» ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Fiesta» ОСОБА_1 застрахована в AT "Просто-страхування" полісом обов`язково страхування АМ/6332112.
06.06.2019 року Позивач подав повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування до МТСБУ. 06.11.2019 року МТСБУ прийняло рішення про здійснення виплати страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. 00 коп.
06.11.2019 року МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. 00 коп.
Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого КТЗ №39/06/19 завданого власнику транспортного засобу «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_1 вартість матеріального збитку складає 188 552 грн. 08 коп.
Крім того, вважає, що оскільки виплата страхового відшкодування не покриває повністю нанесений розмір матеріального збитку, то Відповідач зобов`язаний доплатити різницю з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, з яких:
-312 грн. 05 коп. - 3% річних;
-137 грн. 71 коп. - інфляційні втрати в розмірі.
Таким чином, посилаючись на викладені обставини справи, представник позивача просить суд:
1.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між дійсним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування в сумі 19 672 грн. 08 коп.
2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 312 грн. 05 коп.
3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмір 137 грн. 71 коп.
4.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 768 грн. 40 коп. 40 коп. та витрати на юридичну допомогу у розмірі 7500 гривень 00 коп.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. Визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.
Роз`яснено відповідачу право протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали надіслати до суду відзив на позовну заяву, письмові докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Роз`яснено Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення не пізніше 19 лютого 2020 року (а.с.60-61).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.
Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «по закінченням встановленого строку зберігання».
Згідно ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Відповідач не скористався процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе винести зачне рішення по справі.
Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.
Згідно з постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.08.2019 року, яка набула законної сили, (справа №362/3343/19) ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема у тому, що він 02.06.2019 року о 06 год. 30 хв. на автодорозі М05 Київ-Одеса на 25 км + 90 м. в напрямку м. Київ, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом «Audi «A6», державний номерний знак НОМЕР_2 , не врахував безпечної швидкості руху, недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухався попереду в смузі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 ПДР України (а.с.10-11).
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, відповідно до якої відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП.
Отже, з огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_2 у скоєній дорожньо транспортній пригоді є доведеною.
06.06.2019 року Позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.12).
Згідно Завіту №39/06/19 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) від 13.06.2019 року, об`єкт оцінки КТЗ - «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , встановлено, що величина вартості матеріального збитку, нанесеного власнику пошкодженого КТЗ, з врахуванням обмежень та допусків в межах яких відбулась оцінка, дорівнює ринковій вартості та складає 188522,08 грн. (а.с.15-19).
02.10.2019 року, представник позивача ОСОБА_3 відповідно до ст.. 35 та п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 02.06.2019 року на а/д. Київ-Одеса 25 км. за участю транспортного засобу «Ford Fiesta» з номерний знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Audi «A6», з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 (а.с.43).
Моторно (транспортне) страхового бюро Українип.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 100000 грн. та 06.11.2019 року здійснило виплату відшкодування (а.с.45,46).
У відповідності до розрахунку вартості КТЗ марки«Ford Fiesta», номерним знаком НОМЕР_1 після ДТП та розміру регламентної виплати, дата складання 13.06.2019 року;
-Розмір матеріального збитку - 188522,08 грн.;
-Втрата товарної вартості - 0 грн.
-Ринкова вартість КИЗ до ДТП 188522,08 грн.;
-Вартість відновлювального ремонту КТЗ - 391387,47 грн.;
-Різниця вартості КТЗ до та після ДТП - 119672,08 грн.
-Розмір регламентної виплати - 100000,00 грн.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого в результаті ДТП, визначається нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням його фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо- транспортної пригоди.
Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам по евакуації транспортного засобу з місця ДТП.
Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", роз`яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) .
Законом визначено, що обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування у вигляді вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.
Таким чином, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то потерпілий, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
У Постанові ВСУ від 31.05.2017 року у справі № 6-2969цс16 року зазначено, що «з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».
Враховуючи викладене, автомобіль позивача марки «Ford Fiesta», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно недоцільним, у зв`язку з тим, що витрати на відновлюваний ремонт транспортного засобу (391387,47 гривень) згідно зі звітом оцінки перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (188522,08 грн.).
Вирішуючи спір в частині стягнення інфляції та трьох відсотків річних суд виходить з наступного.
Так, з аналізу нормст.625 ЦК України слідує, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
При цьому, у справі, що розглядається судом між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2 договір про відшкодування шкоди не укладався, рішення суду про стягнення з вказаного відповідача на користь позивача майнової шкоди, яке не виконувалося відповідачем, не ухвалювалося.
За таких обставин, оскільки конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди не відбулося, прострочення боржника не настало, тому підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.
Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов наступного.
Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу в розмірі 7500 грн. представником позивача надано Договір №12/11/2019-ЦС про надання юридичних послуг від 12 листопада 2019 року; додаткову угоду №1 до Договору Договір №12/11/2019-ЦС про надання юридичних послуг від 12 листопада 2019 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №12/11/19-1 про сплату 7500 грн.; акт виконаних робіт від 06.12.2019 року.
Суд відмічає, що дійсно адвокатом було підготовлено позовну заяву, як вбачається з матеріалів справи, судові засіданні були призначені на 24.02.2020 року та тривало менше 5 хвилин, також судове засідання призначалось на 24.03.2020 року в яке адвокат не з`явився та на 20.05.2020 року, однак адвокат в судове засідання не з`явився, подав до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.
Таким чином, суд прийшов до переконання, що заявлені витрати не є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї справи до розгляду у суді першої інстанції не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, враховуючи стаж адвоката, такий був обізнаний про позицію позивача, нормативно-правове регулювання спірних відносин не змінювалось), не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому суд враховуючи відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом правничої допомоги, з урахуванням ціни позову, розміру задоволених позовних вимог, прийшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12, 13, 76- 81, 95, 209, 211, 223, 247, 258-268, 280-281 ЦПК України,ст.ст.11, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.
В задоволені решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.