ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4709/20 Справа № 189/305/19 Суддя у 1-й інстанції - Чорна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу на прилюдних торгах, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2019 року акціонерне товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу на прилюдних торгах, мотивуючи його тим, що 23 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», яке в подальшому було перейменоване в публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», яке в наступному було перейменоване в АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №BL7203, відповідно до умов якого йому було надано кредит в розмірі 1 154 800 доларів США на строк до 01 липня 2028 року зі сплатою 17,45% річних.

Вказували, що ОСОБА_1 порушив умови договору та вони були вимушені звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості та рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2013 року, яке набрало законної сили, позов про стягнення заборгованості було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за генеральним договором про надання кредитних послуг №BL7203 від 23 липня 2008 року в розмірі 1 327 876,45 грн.

Зазначали, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором 23 травня 2008 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, у відповідності до умов якого в іпотеку банку було передано нежитлове приміщення S-970,6 м2 цех по вирощуванню грибів, що знаходить в АДРЕСА_1 .

Посилаюсь на те, що рішення суду про стягнення заборгованості невиконане, умови кредитного договору порушені, а звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись за рішенням суду, просили суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за кредитним договором №BL7203 від 23 липня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах предмету іпотеки - нежитлова будівля, загальною площею 970,6 кв.м, розташоване по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Катеринівської сільської ради.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року позов АТ Універсал Банк задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за кредитним договором №BL7203 від 23 липня 2008 року, яка складає 1 327 876 грн.45 коп., з яких: 1 204 901 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом, 122 498 грн.32 коп. несплачені проценти, 476 грн.63 коп. підвищених відсотків, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю цех по вирощуванню грибів, загальною площею 970,6 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Катеринівської сільської ради від 26 червня 2006 року за №45, зареєстрований в КП «Синельниківське МБТІ» 11 липня 2006 року №12795195 в книзі №5, номер запису 50, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України "Про виконавче провадження", за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеного на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Вирішено питання стосовно судових витрати.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що твердження позивача про те, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконане повністю не відповідає дійсним обставинам, оскільки він погашав допущену ним заборгованість, втім квитанцій у нього не збереглося та він не може підтвердити даний факт. Наголошував на тому, що предмет іпотеки це цех по вирощуванню грибів, в якому він здійснює свою господарську діяльність, що є єдиним доходом його сім`ї та він є єдиним годувальником у сім`ї. Останні роки він хворіє та часто перебуває у лікарнях.

28 травня 2020 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Зазначали, що з апеляційної скарги важко зрозуміти в чому саме не погоджується апелянт з висновками суду першої інстанції. Вказували, що рішення суду про стягнення заборгованості набрало законної сили ще в 2013 році, а хвороба дитини чи поганий стан здоров`я самого апелянта ніяким чином не впливає на наявність заборгованості перед банком.

15 червня 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він не має можливості з`явитися у судове засідання 16 червня 2020 року о 09 годині 20 хвилин, оскільки з 15 червня 2020 року хворіє на ГРВЗ, катаральний тонзиліт та задля виконання карантинних норм залишається вдома.

До клопотання додано довідку сімейного лікаря ОСОБА_2 ТОВ Лікувально-оздоровчий центр Ала Атлантіс про те, що з 15 червня 2020 року ОСОБА_1 знаходиться на лікуванні у сімейного лікаря з діагнозом ГРВЗ, катаральний тонзиліт, гострий бронхіт.

В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Вказане клопотання на думку колегії суддів до задоволення не підлягає, оскільки обов`язковою явка відповідача у судове засідання не визнавалась, а матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду за відсутності належним чином сповіщеного ОСОБА_1 .

З довідки наданої ОСОБА_1 не вбачається, що він перебуває на стаціонарному лікуванні та немає можливості прибути у судове засідання, відкритого лікарняного листа також не надано.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній, і додатково поданими, доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 23 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладений генеральний договір про надання кредитних послуг №BL7203, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 154 800,00 доларів США, строком користування до 01 липня 2028 року, зі сплатою 17,45% річних (п.п.1.1.,1.2.1. договору, п.3.1. додаткової угоди до договору від 23 липня 2008 року (а.с.33-42).

Пункт 2.1. цього договору передбачає забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором у тому числі шляхом застави нерухомості будинку, споруди, приміщення.

23 липня 2008 року між позивачем (іпотекодержателем) та відповідачем (іпотекодателем) укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки нерухомого майна, згідно п.1.1. якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно нежитлову будівлю цех по вирощуванню грибів, загальною площею 970,6 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_1 та яка належить іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 липня 2006 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Катеринівської сільської ради від 26 червня 2006 року за №45, зареєстрований в КП «Синельниківське МБТІ» 11 липня 2006 року №12795195 (т.1 а.с.27).

Відповідно до п.2.1.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов`язань за основним договором (генеральний договір про надання кредитних послуг №BL7203 від 23.07.2008 року, згідно преамбули договору іпотеки), Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі.

Пункт 2.2.2. договору іпотеки передбачає право іпотекодержателя на вимогу дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.3.2. договору іпотеки на день підписання договору заставна не випущена (т.1 а.с.27-29).

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №BL7203 від 23 липня 2008 року в розмірі 1 327 876 грн.45 коп., з яких: 1 20 4901 грн. 50 коп. заборгованість за кредитом, 122 498 грн.32 коп. несплачені проценти, 476 грн.63 коп. підвищених відсотків (т.1 а.с.93).

Рішення суду набуло чинності і, як слідує з матеріалів справи, виконане не було.

Задовольняючи позовні вимоги АТ Універал Банк суд вважав доведеним та встановленим факт порушення прав позивача, оскільки вони надали відповідачу кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором, належне виконання якого було забезпечення договором іпотеки, боржник, отримавши кошти, в порушення договору, укладеного з позивачем, виконував його неналежним чином, через що виникла заборгованість, яка була стягнута рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2013 року, яке наразі невиконане.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків іпотекодавцем, суд приймаючи рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюється іпотекодержателем від свого імені, у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною, встановленою за згодою сторін або на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. При цьому незазначення судом лише у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Суд першої інстанції взяв до уваги вказані вимоги закону та дійшов правильного висновку про задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки.

У справі встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2013 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №BL7203 від 23 липня 2008 року в розмірі 1 327 876 грн.45 коп., з яких: 1 20 4901 грн.50 коп. заборгованість за кредитом, 122 498 грн.32 коп. несплачені проценти, 476 грн.63 коп. підвищених відсотків.

Рішення наразі невиконане.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, іпотека є дійсною.

В той же час, підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку».

За змістом указаної норми іпотека припиняється, зокрема, у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; визнання іпотечного договору недійсним; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Тлумачення цієї статті Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з підстав, які передбачені цим Законом.

Отже, враховуючи положення ст.ст.12,33 Закону України «Про іпотеку», встановлення факту невиконання боржником основного зобов`язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки з зазначенням суми заборгованості, встановленою рішенням суду, яке невиконане ОСОБА_1 , та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що після ухвалення рішення про стягнення заборгованості він здійснював погашення заборгованості, не доведені жодними доказами, крім того ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає про відсутність у нього відповідних доказів.

Посилання апеляційної скарги стосовно того, що іпотечне майно це цех по вирощуванню грибів, в якому він здійснює свою господарську діяльність, що є єдиним доходом його сім`ї та він є єдиним годувальником у сім`ї, також не можуть слугувати підставою для скасування рішення та відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що останні роки він хворіє та часто перебуває у лікарнях також не можуть слугувати підставою для задоволення його скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.