ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Харків

справа № 636/1339/19

провадження № 22-ц/818/3330/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Яцини В.Б., Маміної О.В.

за участю секретаря Соколової А.В.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник відповідача : ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2020 року, у складі судді Гуменного З.І., в залі суду в м. Чугуїв,

встановив :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи свою позовну заяву посилалась на те, що є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 як її донька. Також спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , рідні брат та сестра позивача. Після смерті матері позивач в межах шестимісячного строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини, до нотаріальної контори не звернулась, оскільки досить тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні та є інвалідом ІІ групи. На даний час стан її здоров`я покращився і вона звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки вона пропустила строк на прийняття спадщини, тому вона вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , терміном у 3 (три) місяці, який рахувати з дня набрання рішенням законної сили.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що згідно наданих позивачем виписок, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні: з 08.08.2012 року по 14.08.2012 року; з 29.11.2012 року по 11.12.2012 року; з 23.01.2013 року по 14.02.2013 року; з 14.08.2013 року по 23.08.2013 року; з 02.09.2014 року по 12.09.2014 року; з 27.08.2015 року по 07.09.2015 року; з 23.01.2018 року по 29.01.2018 року. Вказує, що згідно анамнезу хвороби з усіх наданих позивачем виписок, вбачається, що позивач надходила для планового обстеження та лікування, тобто випадки лікування не були ургентними, та зазначена медична документація не свідчить про фізичну нездатність позивача звернутися із заявою до уповноваженої посадової особи органу місцевого самоврядування (сільської ради за місцем мешкання позивача). Звертає увагу суду на те, що згідно консультаційного висновку лікаря невропатолога Обласної клінічної лікарні від 14.05.2016 року, взагалі встановлено, що госпіталізація є недоцільною та рекомендовано лікування за місцем проживання. Таким чином, враховуючи, що в усіх випадках позивач проходила лікування тривалістю від 6 до 10 днів з приблизною періодичністю 1-2 рази на рік, а з 2015 року взагалі майже 2,5 роки, та враховуючи, що це лікування відбувалось у КЗОЗ Обласна клінічна лікарня, яка знаходиться у м. Харкові, та враховуючи, що позивач здатна самостійно пересуватися, не є лежачою та тяжко хворою, не є такою, що не може писати, позивач за майже 7 років мала безліч можливостей та часу для звернення до селищної ради із заявою про прийняття спадщини. Тому вважає, що немає таких причин, які б об`єктивно не залежали від волі позивача, що унеможливили звернення позивача із заявою про прийняття спадщини. Таке звернення об`єктивно залежало лише від волі позивача. Крім того, закон встановлює строк для прийняття спадщини також з метою захисту прав інших спадкоємців, які прийняли спадщину, і поновлення цього строку позивачу порушить права відповідача ОСОБА_2 , який прийняв спадщину. Вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог. Надана позивачем медична документація прямо не свідчить про неможливість позивача звернутися із заявою про прийняття спадщини. Крім того, посилання позивача про неможливість звернутися із заявою про прийняття спадщини спростовується поясненнями свідків.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Новопокровка, Чугуївського району, Харківської області померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право власності від 23.09.1978, ОСОБА_5 належала Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також згідно свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 успадкували Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , по 1/8 частині за кожним (а.с. 13-14, 15-16).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 та 1/8 частин будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 , згідно якого вона змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 (а.с. 12, 13).

Після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 у строк, встановлений для прийняття спадщини, не звернулась до нотаріальної контори, а звернулась лише 31.01.2019 та отримала відповідь про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском нею 6 місячного строку для прийняття спадщини (а.с. 21).

Як на підставу своїх позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що не звернулась до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, визначеного законом для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки досить тривалий час знаходилась на стаціонарному лікуванні та є інвалідом ІІ групи. На даний час стан її здоров`я покращився, тому вона звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Матеріали справи свідчать про те, що після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 у строк, встановлений для прийняття спадщини, тобто з 18.09.2012 по 18.03.2013 року із заявою про прийняття спадщини не звернулась до нотаріальної контори, а звернулась лише 31.01.2019 та отримала відповідь про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском нею 6 місячного строку для прийняття спадщини (а.с. 21).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:

1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;

2) ці обставини суд визнав поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини слід віднести причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

З пояснень свідків вбачається, що ОСОБА_1 особисто була на похоронах померлої ОСОБА_5 та приїжджала на сорок днів. Тобто була обізнана про факт смерті спадкодавця.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що у ОСОБА_1 мали місце непереборні істотні труднощі для вчинення дій із прийняття спадщини.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 з 29.11.2011 року по 12.2012 року, з 08.08.2013 року по 14.08.2012 року, з 23.01.2013 року по 14.02.2013 року, з 14.08.2013 року по 23.08.2013 року, з 02.09.2014 року по 12.09.2014 року, з 27.08.2015 по 07.09.2015 року, з 23.01.2018 року по 29.01.2018 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Обласна клінічна лікарня центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» неврологічне відділення (а.с. 22-41).

Перенесений позивачем субарахноїдальний крововилив мав місце задовго до смерті спадкодавця та відкриття спадщини у 2003 році.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті матері, в межах шестимісячного строку, позивач перебувала на стаціонарному лікування в період з 29.11.2012 по 11.12.2012 та з 23.01.2013 по 14.02.2013 року. Останній місяць строку для прийняття спадщини позивач на лікуванні не перебувала.

Представник позивача наголошує, що ОСОБА_1 має незадовільний стан здоров`я після інсульту, наслідки якого залишились на все життя.

Із пояснень лікаря ОСОБА_12 , наданих нею у якості свідка в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_12 спостерігала ОСОБА_1 з 2003 року після перенесеного інсульту, коли ОСОБА_1 час від часу проходила планове лікування. ОСОБА_1 має виражену неврологічну симптоматику, яка поглиблюється в результаті стресу. Емоційно-стресові моменти викликають порушення пам`яті. ОСОБА_1 перебувала при доброму розумі, пересувалась з паличкою, не була лежачою хворою, могла читати, писати, говорити. В період стресу у ОСОБА_1 посилюється тремор, тоді вона не може писати, доки не заспокоїться. Періоди стабілізації стану зміняються загостренням хвороби. Лікар ОСОБА_12 зазначила, що не може стверджувати, що ОСОБА_1 не могла звернутися до нотаріуса у періоди, коли не перебувала у лікарні.

Отже, із пояснень ОСОБА_12 беззаперечно не вбачається, що ОСОБА_1 була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини в періоди, коли не перебувала у лікарні.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що стан ОСОБА_1 був та зберігався таким, що не дозволяв їй реалізувати своє право на прийняття спадщини протягом більш ніж 6 років.

Так, із виписок із медичної карти хворого ОСОБА_1 вбачається, що у періоди з 08.08.2012 по 14.08.2012, з 14.08.2013 по 23.08.2013, з 02.09.2014 по 12.09.2014, з 27.08.2015 по 07.09.2015, з 23.01.2018 по 29.01.2018 р.р. ОСОБА_1 поступала до лікарні для планового обстеження та лікування по лінії МСЕК, її стан був задовільний. Недієздатною ОСОБА_1 не визнана.

Колегія суддів не бере до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пов`язані із відповідачем ОСОБА_2 родинними зв`язками та зацікавлені у вирішенні справи на його користь.

Свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 описали стан ОСОБА_1 після стресу, викликаного смертю матері, між тим їх пояснення не дають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 не могла вчинити дії із прийняття спадщини протягом всього строку, визначеного законом.

Відповідач ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_2 , який на відміну від неї та її сестри ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері наразі перестав пускати їх з сестрою у батьківську хату, тому ОСОБА_1 звернулася до суду.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачем дій із прийняття спадщини протягом більш ніж шести років.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 березня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді В.Б. Яцина

О.В. Маміна