ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5324/20 Справа № 204/1424/20 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південо-Східного межрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про звільнення від арешту та зняття заборони відчуження з майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Південо-Східного межрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) про звільнення від арешту та зняття заборони відчуження з майна (а.с. 8-9).

Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про відмову у відкритті провадження та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 13-16/.

Чечелівський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Південо-Східного межрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву не скористався.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції в обгрунтування своєї ухвали посилався на ст. ст. 4, 19, 186 ЦПК України, п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року та прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, з даним висновком колегія судів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження (№ 606-XIV від 21 квітня 1999 року) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Аналогічна норма закріплена і в чинному Законі України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року) ч. 1 ст. 59 вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про виконавче провадження (№ 1404-VIII від 2 червня 2016 року) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Позивач у своєму позові та в апеляційній скарзі зазначає, що спірна квартира згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 08.02.2000 року за розпорядженням № 6914 Дніпропетровського державного підприємства по перевезенням вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці належала на праві спільної сумісної власності їй, її чоловіку ОСОБА_2 та її синам ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чолоік.

Після його смерті відкрилась спадщина на частку померлого, яка була успадкована нею та її синами - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилась спадщина на частку померлого, яка була успадкована позивачем.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її син ОСОБА_3

18 квітня 2019 року позивач звернулась до Третьої дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 255/2019.

Під час оформлення спадкових прав їй стало відомо, що на все нерухоме майно її сина ОСОБА_3 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 13.09.2006 року.

Постановою Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 19 лютого 2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова була обгрунтована тим, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з арештом спадкового майна.

Позивач зверталась до Чечелівського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з метою надання їй інформації щодо зняття арешту з вказаної квартири.

Чечелівським ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області листом № 1481 від 08.08.2019 року було повідомлено позивачу про те, що матеріали виконавчого провадження знищені, тому надання будь-якої інформації неможливе.

Таким чином, вищевикладені обставини перешкоджають позивачеві, як спадкоємцю після смерті її сина ОСОБА_3 , у реалізації її права на оформлення спадщини.

Обставини на які посилається позивач у своєму позові та в апеляційній скарзі, колегія суддів перевірити не може, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази на підтвердження вказаних обставин.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції мав можливість перевірити вказані обставини, оскільки позивачем надавались до суду письмові докази на підтвердження вказаних обставин, які судом були повернуті позивачу, однак суд цього не зробив та прийшов до передчасних висновків щодо відмови у відкритті провадження.

Суд першої інстанції в своїй ухвалі посилався на ст. 447 ЦПК України проте, колегія суддів хоче зауважити, що позивач не є стороною виконавчого провадження, а тому не має можливості захистити свої права шляхом звернення до суду зі скаргою у відповідності до вказаної норми.

Згідно ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищевикладене, а також, роз`яснення викладені в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про зняття арешту з майна № 5 від 03 червня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що позивач вірно скористалась своїм правом щодо захисту своїх порушених прав шляхом звернення до суду з позовом, оскільки в даному випадку позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, колегія суддів вважає, що вказана заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового та передчасного висновку щодо відмови у відкритті провадження у справі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров