ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року

м. Харків

справа №644/9610/18

провадження №22-ц/818/2978/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області

третя особа: Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року у складі судді Попової В.О. ,-

в с т а н о в и в:

12 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, - про відшкодування шкоди, в якому просив суд стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн, завдану йому внаслідок протиправних дій Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, підпорядкованого ГУ НП В Харківській області.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 червня 2019 року закрито підготовче засідання по справі ( а.с. 84).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2019 року залучено в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Харківській області.( а.с. 103).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року змінено процесуальний статус Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області з відповідача на третю особу з боку відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ( а.с. 183)

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного Управління національної поліції в Харківській області 30 000 гривень, 00 копійок на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь держави витрати по оплаті судового збору в розмірі 211 грн 44 коп.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Харківській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Посилається на порушення норм процесуального право, зазначає, що Головне управління Національної поліції в Харківській області не було належним чином повідомлено про судове засідання, призначене на 27.02.2020 року

а також зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 не містить позовних вимог до відповідача ГУНП в Харківській області.

Зазначає, що позивач під час розгляду справи судом першої інстанції, обмежившись лише загальними посиланнями на бездіяльність органу поліції та завданням такою бездіяльністю моральної шкоди, не довів належними, допустимими та достовірними доказами факту наявності такої шкоди, наявності причинного зв`язку між бездіяльністю та можливим завданням такої шкоди.

Також вказує, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів державного органу, отже кошти на відшкодування шкоди державною підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що вимога відповідача про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового є безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законне і обґрунтоване. Зазначає, що рішенням від 23.10.2018 року у адміністративній справі № 2040/5867/18 Харківським окружним адміністративним судом бездіяльність Шевченківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області була визнана протиправною, судом встановлено порушення громадянських прав, а саме право на звернення та отримання відповіді, дані права регламентовані Законом України «Про звернення громадян».

Також вказує, що суд першої інстанції, визначив розумну та обґрунтовану суму відшкодування, виходячи із стану здоров`я, статуту особи із інвалідністю II групи із порушенням опорно-рухового апарату, е, що стан здоров`я після отриманого забою у 1992 році погіршився у зв`язку з бездіяльністю відповідача, є загальновизнаною обставиною та доказуванню не підлягає, це здоровий глузд.

Що стосується Державної казначейської служби, то вважає, що вона не є відповідачем, будь-яких ушкоджень, незручностей мені не спричиняла, відповідача ніхто не обмежував у клопотаннях до залучення, на його погляд, співвідповідачем Казначейську службу,

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачу внаслідок протиправних дій державного органу спричинено моральну ( немайнову ) шкоду. Однак при визначені її розміру суд виходить з конкретних обставин справи, характеру спричинених моральних страждань, їх наслідків й інших негативних впливів, а також виходить з принципів розумності та справедливості, тому суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову та визначає розмір спричиненої позивачу шкоди - 30 000 грн., тобто моральна шкода в розмірі 100 000 грн. позивачем не доведена.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 19.02.2018 року ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про звернення громадян» звернувся із письмовою заявою до Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, відповідно до якої просив, керуючись ст.3 Конституції України повідомити номер кримінального провадження по заяві від 06.02.2018 р. стосовно посадової особи управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації Сироштан Г.М. та видати Витяг з реєстру досудових розслідувань, який позивач може отримати особисто до 23.03.2018 р. включно, отримавши інформацію про час, місце, дату отримання даного процесуального документу на вказаний вище мобільний телефон.( а.с. 9)

Проте, у встановлений статтею 20 Закону України "Про звернення громадян" місячний строк відповіді від Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області на своє звернення позивач не отримав.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю з боку відповідача позивач звернувся до окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області з позовом про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі № 2040/5867/18 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано дії Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області щодо невиконання ст.15, ст.20 Закону України "Про звернення громадян", а саме, розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 лютого 2018 року з порушенням строку розгляду, протиправними, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили.( а.с. 4)

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. При цьому, заявою є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Статтею 19 Закону №393/96-ВР передбачено обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Стаття 2 Закону України «Про інформацію» визначає, що основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про інформацію» у разі, якщо порушенням права на свободу інформації особі завдано матеріальної чи моральної шкоди, вона має право на її відшкодування за рішенням суду.

Частиною другою статті 25 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 302 ЦК України, право на інформацію належить до особистих немайнових прав особи.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року визнано дії Шевченківського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області щодо невиконання ст.15, ст.20 Закону України "Про звернення громадян", а саме, розгляду заяви ОСОБА_1 від 19 лютого 2018 року з порушенням строку розгляду, протиправними.

Проте, сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди.

Так, колегія суддів вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Так, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Страждання являють собою не процес нищення немайнового блага, а його результат - негативні наслідки немайнового характеру, які є моральною шкодою. Страждання викликають певні зміни у житті особи: неможливість реалізації своїх звичок і бажань, погіршення стосунків у колективі, сім`ї, втрату роботи, можливості зробити кар`єру, одружитися, втрату довіри близьких людей тощо. Ці зміни примушують особу докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що преюдиційним є факт протиправності дій відповідача, які, вочевидь, мали негативний вплив на психологічний стан ОСОБА_1 та викликали у нього негативні емоції. Проте, на думку колегії суддів, такі негативні емоції не досягли рівня страждань, які б являлись результатом негативних наслідків немайнового характеру. Позивачем не надано доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача щодо порушення строків розгляду його заяви, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача на те, що у зв`язку з неправомірними діями відповідача він змушений був захищати своє порушене право в судовому порядку, що свідчить про наявність моральної шкоди, оскільки звернення до суду за захистом своїх прав саме по собі не є негативними наслідками немайнового характеру, які підтверджують спричинення душевних страждань та моральної шкоди. Не надано позивачем і доказів дискримінації під час розгляду його заяви порівняно зі зверненнями інших громадян.

Водночас, при розгляді спору в порядку цивільного судочинства застосовується принцип змагальності сторін.

У справі, що розглядається, позивач не довів, що вищезазначені протиправні дії відповідача викликали у нього біль, муку або страждання у зв`язку з очікуванням такого рішення. Крім того, в подальшому його право на інформацію було відновлено за рішенням суду.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до статті 25 Закону України «Про звернення громадян», у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні чи матеріальні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи під час розгляду лише скарги.

За приписами статті 3 Закону №393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Отже, законодавець розмежовує звернення громадян на пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №815/208/17.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, звернення ОСОБА_1 до відповідача за своїм змістом та назвою у розумінні статті 3 Закону №393/96-ВР є заявою, а не скаргою, у зв`язку з чим посилання позивача на ст. 25 №393/96-ВР як на підставу для відшкодування йому моральної шкоди, є безпідставними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ГУ НП в Харківській області не було належним чином повідомлено про судове засідання, призначене на 27.02.2020 року о 09 год 15 хв., спростовуються матеріалами справи, оскільки, судом першої інстанції, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, учасники справи повідомлялися належним чином, зокрема і ГУ НП в Харківській області, про що свідчить відправлення сканованої копії судової повістки на електронну адресу відповідача за номером ЕП-216-20. pdf від 21.02.2020 року (f/c/171).

Доводи апеляційної скарги, стосовно того, що кошти про відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 19050 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті б Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ГУНП в Харківській області , оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Судовий збір, сплачений ГУНП в Харківській області за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389 ЦПК України, Харківський апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу. Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Компенсувати ГУНП в Харківській області (код ЄРДПО 40108599) сплачений судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1057 (одна тисяча п`ятдесят сім) грн. 20 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилпичук

В.Б. Яцина