Справа № 182/2878/18
Провадження № 2/0182/384/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.06.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О. В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Нікополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 25.04.2018 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини.

З 2012 року по 13.12.2016 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Оскільки на час народження дитини вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, запис про батька у свідоцтві про народження сина вчинено зі слів матері у відповідності до ст. 135 СК України. Крім того зазначає, що у цей період він перебував за межами міста та не мав можливості самостійно з`явитися до відділу та подати відповідну заяву про визнання його батьком.

Після народження сина вони з відповідачем продовжили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, він піклувався сином, приймав участь у його вихованні, матеріально забезпечував.

24.07.2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, однак поступово їхні стосунки погіршувалися, у грудні 2016 року відповідач з сином виїхала на проживання до своїх батьків та 15.12.2017 року шлюб між ними було розірвано.

На даний час відповідач перешкоджає йому бачитися з сином, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом та просить суд визнати його батьком малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та зобов`язати Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м. Дніпро) внести відповідні зміни до актового запису № 24 від 01.08.2013 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши його батьком дитини та замінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », інше залишити без змін. Також просив суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Ухвалою суду від 15.05.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.06.2020 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

У судове засідання позивач не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 50).

Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки позивач до даної справи відноситься не відповідально, двічі не з`явився на призначену судом експертизу (а.с. 86 «а»).

Від Третьої особи на адресу суду надано лист про розгляд справи без представника відділу (а.с. 88).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якого матір`ю вказана ОСОБА_2 , батьком вказаний ОСОБА_6 , відомості про батька здійснено зі слів матері у відповідності до ст. 135 СК України (а.с. 8,13).

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.07.2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року (а.с. 6-7).

В обґрунтування позову про визнання батьківства ОСОБА_6 посилався, що проживав з 2012 року ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак не мав можливості спільно з відповідачем подати заяву про реєстрацію ОСОБА_3 через знаходження у іншому місті. Також посилався, що під час шлюбу з відповідачем він приймав участь у вихованні дитини, матеріально забезпечував, завжди визнавав себе батьком дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина -містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що суд за ст. 128 Сімейного кодексу України може визнати батьківство особи, за обов`язкової наявності двох умов: по-перше, відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, по-друге, за умови надання суду належних та достатніх відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Таким чином, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України та ст. 128 Сімейного кодексу України саме позивач, вважаючи, що він є батьком дитини, при наявності від відповідача заперечень, має належними, допустимими та достатніми доказами довести обґрунтованість своїх вимог.

Пунктом 4постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року справа № 761/10732/16-ц провадження № 61-29614св18 викладена правова позиція щодо застосування норм права до правовідносин, які виникли між сторонами у даній цивільній справі, де зазначено, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатись об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, навіть у випадку визнання позову про визнання батьківства відповідачем.

Ухвалою суду від 08.07.2019 року за ініціативою суду призначено по справі судово-генетичну експертизу, позивача та відповідача було двічі сповіщено про дату проведення експертизи.

Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР від 06.11.2019 року, ухвала суду від 08.07.2019 року повернута без виконання в зв`язку з неявкою обох сторін 07.10.2019 року, неявкою позивача 04.11.2019 року та відмовою відповідача від надання біологічних зразків дитини (а.с. 77).

Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності безперечно надавали можливість визнати його батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідженні в судовому засіданні письмові докази заява від 07.08.2013 року, Акт ЖЕД -318 від 14.03.2019 року, довідка ДНЗ (ясла садок) № 300 від 06.03.2018 року за № 2 та фото світлини (а.с. 9-13) лише підтверджують факт сумісного проживання сторін, однак їх зміст не може свідчити про батьківство позивача щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання батьківства слід відмовити, оскільки у матеріалах справи відсутності будь-які доведені відомості, щоб засвідчували походження дитини від батька.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати, не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 125,126,128, 136 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 79, 81, 88, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О. В. Рунчева