Справа № 606/918/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Марціцкої І.Б.

з участю секретаря Поважній Г.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , а також відповідачі її онучки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які з 2002 року не проживають у даному будинку оскльки виїхали на постійне місце проживання закордон, жодного майна, яке б належало відповідачам у будинку немає, вони повністю припинили виконувати обов"язки членів сім"ї, які повязані з утриманням житла, оплатою комунальних послуг.

Посилаючись на наведене та те, що реєстрація відповідачів створює перешкоди у володінні та розпорядженні власністю, просила визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі вимог ст.391 ЦК України.

У судове засіданні позивач не з"явилася, однак у позові вказала повністю підтримує позовні вимоги з мотивів, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, однак надали нотаріально посвідчені заяви, згідно яких просять зняти їх з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем

Суд, розглянувши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

Як вбачається із реєстраційного посвідчення виданого начальником Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 15.01.2001 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Теребовлянською державною нотаріальною конторою від 15.12.2000 року за реєстровим №2493.

Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 , за цією адресою зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 11.02.2020 року складеного депутатами Теребовлянської міської ради, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , але фактично не проживають з 2002 року.

Судом було встановлено, що відповідачі тривалий час, з часу реєстрації не проживають у будинку позивача, відсутні у місці реєстрації через виїзд на постійне місце проживання закордон, не сплачували комунальні послуги і не несли жодних обовязків по утриманню даного житла. Їх особистих речей за місцем реєстрації немає.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із вимогами ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

При цьому відповідно до положень ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлено, що позивач є власником спірного житлового будинку, де зареєстровані відповідачі.

Аналіз встановлених судом обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втратили інтерес до житла, в якому зареєстроване їх місце проживання, оскільки більше року у ньому фактично не проживають, участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг не беруть, а тому втратили право користування даним жилим приміщенням.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин їх відсутності більше року, наявність між ними і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх таким, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду таких встановлено не було.

За вказаних обставин , виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи що відповідачі просять зняти їх з реєстрації, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратив право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 200, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Теребовлянський районний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України

Головуючий суддя І.Б. Марціцка