КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6100/2020
Справа 372/1131/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Тиханського О.Б. в м. Обухів 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників житлового комплексу "Кантрі", треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення загальних зборів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів, посилаючись на те, що з 16 березня 2016 року є власником садиби за адресою АДРЕСА_1 .

Придбаваючи садибу, позивач вважав, що вона знаходиться в межах закритої території, яку обслуговує та утримує відповідач ОСЖК "Кантрі", та сплачував відповідачу внески на обслуговування та утримання такої території. Пізніше з`ясувалося, що вся територія (земельна ділянка) навколо садиби позивача, яка наразі фактично є під`їзною асфальтованою дорогою, не належить відповідачу на праві власності, а садиба позивача взагалі відокремлена від прибудинкової території ОСЖК "Кантрі" та не має із нею спільної або навіть суміжної території.

З відповіді відповідача вбачається, що включення садиби позивача до складу ОСЖК "Кантрі" виникло у зв`язку з прийняттям рішення на загальних зборах, оформленого протоколом № 19 від 04 жовтня 2013 року, яким прийнято у члени об`єднання ОСОБА_3 як власника домоволодінь (житлових будинків) № 43/1, 43/2, 43/3, 43/4, 43/5, 43/6, 43/7, 43/8, 43/9, 43/10, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , які межують із житловим комплексом "Комплекс-3" (тепер ОСЖК "Кантрі").

Відтак, за наведеним рішенням відповідача садиба позивача увійшла до складу об`єднання, в наведений спосіб відбулось прийняття до складу ОСЖК в цілому десяти окремо розташованих житлових будинків, які межують із об`єднанням та його територією, що суперечить законодавству.

У зв`язку із таким рішенням, позивач як власник садиби також вважається співвласником ОСЖК "Кантрі" з огляду на те, що у нього виникають обов`язки зі сплати внесків, платежів тощо, водночас не отримуючи взамін послуг з утримання та обслуговування тієї території у вигляді асфальтованої дороги, якою позивач користується для проходу та проїзду до своєї садиби, чим порушуються його права. Чинне законодавство не передбачає можливість виходу співвласника зі складу об`єднання, отже єдиним ефективним способом захисту прав позивача є визнання недійсним рішення, прийнятого всупереч законодавству України.

На підставі вищевикладеного просив визнати недійсним рішення загальних зборів ОСЖК "Комплекс 3", оформлене протоколом № 19 від 04 жовтня 2013 року, в частині прийнятого рішення з п`ятого питання порядку денного, яке стосується прийняття у члени об`єднання ОСЖК "Комплекс 3" ОСОБА_3 як власника домоволодінь (житлових приміщень) № 43/1, 43/2, 43/3, 43/4, 43/5, 43/6, 43/7, 43/8, 43/9, 43/10, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , які межують із житловим комплексом "Комплекс-3".

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року закрито провадження у даній справі.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що оскільки спір у даній справі не є корпоративним, не є спором, що виник з господарських правовідносин, відповідач не є господарською організацією, у відповідача як ОСББ відсутній статутний капітал, відповідач як ОСББ є неприбутковою організацією, а спір виник з цивільних правовідносин між фізичною особою та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку; позивач і ОСОБА_3 не є суб`єктом господарювання в розумінні ч. 2 ст. 55 ГК України; суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, тому даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Вказував, що спір не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, як помилково вважав суд першої інстанції. Предметом оспорювання є рішення зборів ОСББ щодо прийняття фізичної особи в члени об`єднання саме у зв`язку із наявністю у його власності нерухомого майна, а підставою для оспорювання слугувала невідповідність такого рішення вимогам чинного законодавства, тобто прийняття оспорюваного рішення із порушеннями. Відтак, жодним чином спір у цій справі не пов`язаний ані з діяльністю самого ОСББ, ані з його безпосереднім управлінням, тому суд помилково застосував положення п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

Зазначав, що закриваючи провадження в справі, суд належно не дослідив та не зважив на зміст ч. 1 ст. 20 ГПК України, яка передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках. Однак спір у цій справі не виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності будь-кого із сторін, спір у цій справі ані прямо, ані побічно не віднесено законом до юрисдикції саме господарських судів.

Від третьої особи ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_3 просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Посилався на те, що він у даній справі є фізичною особою, яка наділена правами співвласника в юридичній особі, яка є об`єднанням співвласників житлового будинку, а визнання недійсним рішення загальних зборів, оформленого протоколом № 19 від 04 жовтня 2013 року, порушить його корпоративні права, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності відповідача, а тому цей спір є наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України), відтак повинен бути розглянутим за правилами господарського судочинства. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 813/6286/15, від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 та від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц. Судом першої інстанції правильно було застосовано останню правову позицію Великої Палати під час постановлення оскаржуваної ухвали від 30 січня 2020 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 16 березня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу садиби, за умовами якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність та сплачує ціну за садибу, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . На момент укладення сторонами цього договору садиба знаходиться за поштовою адресою АДРЕСА_3 (а. с. 11- 16 т. 1).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17 лютого 2019 року, відповідач ОСЖК "Кантрі" зареєстрований у організаційно-правовій формі об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, одним із засновників (учасників) якого є третя особа ОСОБА_3 (а. с. 82 - 83 т. 1).

Згідно статуту ОСЖК "Комплекс 3" в редакції 2003 року, житловий комплекс являється цілісним майновим житловим об`єктом, що складається з дев`яти зблокованих двоповерхових будинків. Членами об`єднання можуть бути фізичні і юридичні особи - власники жилих або нежилих приміщень у житловому комплексі, а якщо об`єкти перебувають у спільній сумісній власності або у спільній частковій власності - уповноважені власники (а. с. 38 т. 1).

Згідно статуту ОСЖК "Кантрі" у новій редакції 2017 року, об`єднання є правонаступником ОСЖК "Комплекс 3" та створено власниками п`ятнадцяти зблокованих двоповерхових та чотирьох окремо розташованих будинків, що розташовані за місцезнаходженням АДРЕСА_4 відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку". Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Господарче забезпечення діяльності об`єднання може здійснюватися власними силами об`єднання або шляхом залучення на договірних засадах суб`єктів господарювання (а. с. 102 - 112 т. 1).

Згідно листа ОСЖК "Кантрі" від 04 лютого 2019 року на адвокатський запит, до якого додана план-схема Об`єднання, під`їзна асфальтована дорога, яка веде із земель загального користування зі сторони АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_1 , не є власністю ОСЖК "Кантрі" та не входить до прибудинкової території Об`єднання (а. с. 20 т. 1).

Згідно листа ОСЖК "Кантрі" від 18 лютого 2019 року на адвокатський запит, садиба № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 , знаходиться повністю поза межами земельних ділянок та прибудинкової території багатоквартирного будинку ОСЖК "Кантрі" і є повністю відокремленою від неї; приймаючи до уваги прийняте загальними зборами Об`єднання рішення, що оформлене протоколом № 19 від 04 жовтня 2013 року, в силу положень Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" ОСОБА_1 як власник домоволодіння АДРЕСА_5 є співвласником Об`єднання, а отже несе відповідні обов`язки, в тому числі зі сплати встановлених статутом та законодавством України платежів і внесків (а. с. 26 - 27 т. 1).

На а. с. 28 - 32 т. 1 знаходиться копія протоколу № 19 загальних зборів ОСЖК "Комплекс-3", яким оформлено рішення загальних зборів 04 жовтня 2013 року, зокрема за результатами розгляду п`ятого питанню порядку денного прийнято у члени ОСЖК "Комплекс-3" ОСОБА_3 як власника домоволодінь (житлових приміщень) № 43/1, 43/2, 43/3, 43/4, 43/5, 43/6, 43/7, 43/8, 43/9, 43/10, розташованих за адресою АДРЕСА_2 , які межують із житловим комплексом "Комплекс-3". Також по шостому питанню прийнято рішення змінити найменування об`єднання на ОСЖК "Кантрі".

Закриваючи провадження у справі ухвалою від 30 січня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги про скасування рішення загальних зборів ОСББ "Комплекс 3" в частині прийняття у члени об`єднання співвласників житлового комплексу ОСОБА_3 не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинні розглядатися в порядку господарського судочинства.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 2, 19 ЦПК України).

Згідно зі статтею 385 Цивільного кодексу України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Об`єднання власників квартир, житлових будинків є юридичною особою, яка створюється та діє відповідно до статуту та закону.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Статтею 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Отже, вищевказаний Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використанню їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (частина перша статті 20 ГПК України).

Встановивши, що спірні правовідносини виникли між ОСОБА_1 як власником садиби, що увійшла до складу ОСЖК «Кантрі», та зазначеним ОСЖК з приводу прийняття ним рішення про членство в об`єднанні попереднього власника цієї садиби, а спір стосується захисту права позивача як співвласника майна об`єднання, порушеного, на його думку, неправомірним рішенням юридичної особи, яке просив скасувати позивач, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що справа, яка переглядається, підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки цей спір стосується діяльності юридичної особи і в ньому фактично оспорюється право третьої особи на членство в об`єднанні співвласників житлового комплексу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц, які були належним чином враховані судом першої інстанції.

У справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18) від 06 лютого 2019 року про визнання протиправної та скасування реєстраційної дії з державної реєстрації ОСББ Велика Палата Верховного Суду зокрема зазначила, що правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

Аналогічні наведеним висновки щодо юрисдикційної належності подібних спорів викладені в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 758/8634/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 727/2735/18, від 25 лютого 2020 року у справі № 911/621/19, від 20 листопада 2019 року у справі № 326/396/18.

За таких обставин не спростовують висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що висновків про віднесення юрисдикційної належності спорів про визнання недійсними рішення загальних зборів ОСББ до розгляду за правилами ГПК України не містить ані постанова від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17, ані постанова № 813/6286/15 від 20 вересня 2018 року, на які посилався суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що в оскаржуваній ухвалі суд посилався на ч. 1 ст. 20 ГПК України, однак приведені норми прямо не визначають і не поширюють юрисдикцію господарських судів на розгляд спору у цій справі.

З урахуванням наведених правових висновків даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, відтак апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір у даній справі не є спором, що виник з господарських правовідносин, відповідач не є господарською організацією, у відповідача як ОСББ відсутній статутний капітал, відповідач як ОСББ є неприбутковою організацією, а спір виник з цивільних правовідносин між фізичною особою та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку; позивач і ОСОБА_3 не є суб`єктом господарювання в розумінні ч. 2 ст. 55 ГК України; суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України, тому даний спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Такі доводи апеляційної скарги не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, апеляційний суд не може прийняти доводи апеляційної скарги, що постанови Верховного Суду не можуть змінювати питання підсудності розгляду справ, які врегульовані процесуальним законом.

Апеляційний суд також не погоджується із доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції помилково і безпідставно відкинув правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 916/978/17.

У справі, на яку посилається позивач, Верховним Судом зроблено висновок, що відповідач громадська організація "Болгарський культурно-просвітницький центр "Делжилер" не є господарським товариством, а тому правовідносини між членами громадської організації та самою організацією не мають характеру корпоративних та не підпадають під регулювання п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України і спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Разом із тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 викладена правова позиція про те, що суди під час вирішення тотожних за своїм змістом спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Саме остання правова позиція Великої Палати Верховного Суду і була врахована судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, крім того, у справі № 916/978/17, на яку посилався позивач, стороною у справі не було об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що не дає підстав для висновку про тотожність спірних правовідносин.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що даний спір не пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, оскільки це випливає із змісту позовних вимог про часткове скасування рішення загальних зборів ОСББ, яке прийняте саме в результаті діяльності юридичної особи і призвело до зміни складу його учасників і майна, яке перебуває в управлінні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 червня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.