КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6124/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 року м. Київ

Справа № 572/3658/19-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Оніщука М.І.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року, постановлену у складі судді Волкової С.Я., про відмову у відкритті провадження

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, третя особа - ОСОБА_2 про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дію,

встановив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до Міністерства соціальної політики України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дію, посилаючись на наявність судового рішення про стягнення з відповідача коштів на придбання для позивача та членів його сім`ї житла, на момент прийняття якого кошти були присуджені до стягнення для сім`ї у складі 9 членів. Однак, на даний час у сім`ї позивача народилася дитина, тому склад сім`ї змінився. Крім того, відповідно до висновку КЗ «Сарненської ЦРП» від 30.10.2017 року ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою не може проживати в одній кімнаті з іншими членами сім`ї та має право на додаткову житлову площу.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить суд зобов`язати відповідача придбати житло у місті Львові ОСОБА_1 для членів сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки протягом виконання рішення суду від 2011 року кількість членів його сім`ї змінилася, тому його сім`я має право на житло в розмірі, що передбачений законодавством.

Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 28 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дію передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дію.

Не погоджуючись з ухвалою суду від 13 січня 2020 року, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року по справі № 460/2441/19 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій та роз`яснено, що розгляд справи належить до юрисдикції місцевого загального суду за правилами ЦПК України.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року залишено без змін. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 було подано відповідний позов в порядку цивільного судочинства. Вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2011 року у справі №2а-5416/09/1770, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2011 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано бездіяльність Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від Чорнобильської катастрофи, неправомірною та зобов`язано відповідача перерахувати кошти у відповідності до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для придбання житла ОСОБА_1 .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.04.2012 року рішення судів першої та апеляційної інстанції в адміністративній справі № 2а-5416/09/1770 залишено без змін.

22.08.2011 року Рівненським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 2а-5416/09/1770 про зобов`язання Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи перерахувати кошти відповідно до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для придбання житла ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 21.05.2014 року було замінено у виконавчому проваджені з примусового виконання виконавчого листа Рівненського окружного адміністративного суду від 22.08.2011 року у справі № 2а-5416/09/1770 боржника - Міністерство надзвичайних ситуацій України його правонаступником - Міністерство соціальної політики України.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 18.01.2016 року в межах виконавчого провадження №30565213 з примусового виконання виконавчого листа №2а-5416/09/1770 від 22.08.2011 року прийнята постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні. За результатами проведеного аналітичного дослідження зроблений висновок про вартість квартири в м. Львів, придатної для проживання, без врахування загальної площі, для складу сім`ї з 9 осіб станом на 01.09.2016 року в розмірі 4021748 грн. 50 коп.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2016 року змінено спосіб виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 25.03.2011 року у справі №2а-5416/09/1770 шляхом стягнення з Міністерства соціальної політики України цільовим призначенням кошти в сумі 4021748,50 грн. без ПДВ відповідно до порядку використання у 2008 році коштів, передбачених у державному бюджеті для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для придбання житла ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , яка також є членом сім`ї позивача. Відповідно до висновку КЗ «Сарненської ЦРП» від 30.10.2017 року ОСОБА_2 у зв`язку з хворобою не може проживати в одній кімнаті з іншими членами сім`ї та має право на додаткову житлову площу.

28 лютого 2019 року позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з заявою про виділення коштів на придбання житла для членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 25.07.2019 року по справі № 460/1038/19 зобов`язано Мінсоцполітики розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.02.2019 року про придбання або виділення коштів для придбання житла для членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На виконання вказаного рішення Мінсоцполітики листом від 17.09.2019 року № 69/0/244-19 відмовив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що в Держбюджеті України на 2014-2019 роки не передбачені видатки для забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Крім того, зазначив на п.10 ч.1 ст. 20 цього Закону, згідно з яким, пільгами щодо забезпечення житлом громадян мають право скористатись лише один раз, а зміна в складі сім`ї не є правовою підставою для повторного забезпечення житлом.

У зв`язку з цим позивач просить визнати протиправною відмову відповідача, сформовану у листі від 17.09.2019 року №69/0/244-19 щодо ненадання ОСОБА_1 житла, або виділення коштів для придбання житла для осіб, які є членами його сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зобов`язати відповідача придбати житло у м. Львів ОСОБА_1 для членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що поданий позивачем ОСОБА_1 позов належить до компетенції окружного адміністративного суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів непогоджується, враховуючи наступне.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеного в п. 21-24 постанови від 10 вересня 2019 року у справі № 826/12211/18, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в пунктах 32-36 постанови від 10 вересня 2019 року у справі № 826/12211/18, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані з порушенням права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

З огляду на зазначене спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічно-правовим, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства. У цьому випадку той факт, що відповідачем є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 806/104/16, від 29.08.2018 у справі № 488/1176/14-а та від 07.11.2018 у справі № 358/460/16-ц.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач просить визнати протиправною відмову відповідача, викладену у листі від 17.09.2019 року №69/0/244-19, щодо ненадання ОСОБА_1 житла, або виділення коштів для придбання житла для осіб, які є членами його сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та зобов`язати відповідача придбати житло у м. Львів ОСОБА_1 для членів його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Отже, даний спір пов`язаний з реалізацією права особи на отримання житла, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки спірні правовідносини пов`язані із забезпеченням позивача житлом, цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права. Отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права позивача на житло.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, визначених у п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 червня 2020 року

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Оніщук М.І.