Справа № 513/390/20
Провадження № 6/513/13/20
Саратський районний суд Одеської області
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Фабрикатор Н.В., головного державного виконавця Щеглової Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Сарата подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни, заінтересовані особи: стягувач Одеська митниця ДФС, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку,
В С Т А Н О В И В:
Подання обґрунтовано тим, що 11.12.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (АСВП № 57894102), яку було надіслано сторонам виконавчого провадження.
Боржник рішення суду самостійно не виконав, у зв`язку з чим, державний виконавець розпочав його примусове виконання.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вищевказаний будинок за боржником не зареєстрований.
Державний виконавець зазначає, що фізично земельна ділянка і будинок (будівля, споруда) ідентифікуються як окремі речі, які в сукупності є однією річчю. Адже, будинок (будівлю, споруду) неможливо використовувати без земельної ділянки, і навпаки - земельна ділянка втрачає своє функціональне призначення при зміні (знищенні) того чи іншого об`єкта нерухомості, розміщеного на ній. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме манно. Отже, зважаючи на положення чинного цивільного та земельного законодавства, з одного боку, земельна ділянка з розмішеними на ній об`єктами нерухомості є однією річчю, а з іншого - об`єкт нерухомості є складовою річчю земельної ділянки.
Ухвалою Саратського районного суду від 22 травня 2020 року подання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.20).
Ухвалою Саратського районного суду від 11 червня 2020 року подання прийнято до провадження та призначено до розгляду на 12 червня 2020 року без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (а.с. 62).
В судовому засіданні головний державний виконавець Щеглова Є.В. заяву підтримала та просила її задовольнити.
27 травня 2020 року електронною поштою до суду надійшли заперечення від представника боржника ОСОБА_1 адвоката Черепанова О.В., в яких він просив відмовити у задоволенні подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстроване в установленому Законом порядку (а.с. 23-25).
Заперечення обґрунтував тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , про звернення стягнення на який просить державний виконавець не належить боржнику. Представник боржника вважає, що в заяві про вирішення питання про звернення стягнення на майно боржника виконавець не зазначив належних та допустимих доказів, які б підтвердили наступні обставини: відсутність в боржника достатніх коштів для задоволення вимог стягувана; відсутність в боржника рухомого майна, достатнього для задоволення вимог стягувана; відсутність в боржника окремої від будинку земельної ділянки, інших приміщень, що належать боржнику або вже здійснення стягнення на таке майно, однак вартості такого не вистачило для задоволення вимог стягувана, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.
Представник боржника зазначив, що відділ повинен був встановити, чи належить будинок боржнику або є власністю іншої особи. Перевірка була здійснена лише в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який діє з 01.01.2013 року та не містить всіх даних щодо права власності на нерухоме майно. Така інформація наявна у бюро технічної інвентаризації створених при органах місцевого самоврядування.
На його запит Комунальним підприємством "Саратське бюро технічної інвентаризації" було надано довідку № 99 від 25.05.2020, в якій зазначається, що станом до 31.12.2012 нерухоме майно за АДРЕСА_1 належить громадянину ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08.11.2002 року та зареєстровано в Саратському БТІ 12.11.2002 в реєстр. кн. № 2 за реєстр. № 164. Загальна корисна площа 173,4 м.кв., в тому числі житлова 84,9 м.кв. Тому вважає, що звернення стягнення на зазначений будинок буде грубим порушенням права власності ОСОБА_2 .
Вислухавши державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до положень ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" державний або приватний виконавець має право звернутися до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано.
Згідно з частиною 10 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця, без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.
Частинами 1- 4 ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ч.2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 1 ст.41 ЦПК України встановлено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
За змістом ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
В постанові зазначено адресу боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .
15 січня 2019 року постановою державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у ФГ " ОСОБА_1 " за адресою Одеська обл., Саратський район, с. Зоря. Вирішено здійснювати відрахування з доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2401930,55 гривень (а.с. 70).
28 квітня 2020 року постановою державного виконавця Саратського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Долгорук А.О. звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у СВК "Дружба" за адресою Одеська обл., Саратський р., с. Зоря. Вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2401930,55 гривень (а.с. 71).
Відповідно до копії квитанції № N0H4Q5282M від 15 травня 2020 року з боржника ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 57894102 стягнуто 20 % від доходу в СФГ "Дружба" за 2019 рік в сумі 928,00 гривень (а.с.73).
Постановою заступника начальника Південного міжрегіонального управління начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Д. Гумуржи від 04 травня 2020 року виконавче провадження № 57894102 передано з Саратського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) до Відділу примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 53-54).
Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. від 04 травня 2020 року виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу прийнято до свого провадження (а.с.47).
05 травня 2020 року постановою про арешт коштів боржника накладено арешт на всі грошові кошти, що містяться на всіх рахунках у всіх видах валют, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, що належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с.72).
Порядок звернення стягнення на майно боржника визначений Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
За змістом абзацу 1 ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.
Частинами 3, 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Державний виконавець у своєму поданні просить звернути стягнення на майно ОСОБА_1 , а саме: будинок АДРЕСА_2 , яке не зареєстроване у встановленому законом порядку за боржником.
Отже, державному виконавцю необхідно довести той факт, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, а також навести докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна.
Згідно інформації Комунального підприємства "Саратське бюро технічної інвентаризації" станом до 31.12.2012 року нерухоме майно за АДРЕСА_1 належить громадянину ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 08.11.2002 року та зареєстровано в Саратському БТІ 12.11.2002 року в реєстр, кн. № 2 за реєстр. № 164 (а.с. 28).
Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
За положеннями частини 3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Отже, Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" набрав чинності лише 01.01.2013 року та не зобов`язує власників нерухомого майна, право власності на яке було зареєстровано у встановлений на той час законодавством спосіб, здійснювати повторну реєстрацію права власності у електронному реєстрі. А тому відсутність інформації в електронному реєстрі щодо реєстрації права власності на житловий будинок за АДРЕСА_1 не свідчить про те, що право власності на вказане майно не зареєстровано в установленому законом порядку, оскільки реєстрація права власності ОСОБА_2 на вказане майно відбулась 12.11.2002 року.
Тому суд не погоджується з доводами державного виконавця про те, що вказане нерухоме майно є майном боржника ОСОБА_1 та не зареєстроване в установленому законом порядку.
Отже, відсутні правові підстави для задоволення подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.
Керуючись ст. ст. 48, 50 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 3-8, 10, 11, 258-261, 263, 353, 440 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
у задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щеглової Євгенії Віталіївни, заінтересовані особи: стягувач Одеська митниця ДФС, боржник ОСОБА_1 , про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст ухвали складено 18 червня 2020 року
Суддя А. І. Бучацька