КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1236/19 Головуючий у 1 інстанції: Муранова-Лесів І.В.
Провадження № 22-ц/824/5290/2020 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про скасування наказів про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про скасування відпустки, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В лютому 2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, третя особа: Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», про скасування наказів про звільнення із займаної посади, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, скасування наказу про скасування відпустки, стягнення моральної шкоди. Зазначив, що він працював у Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України на посаді начальника служби інформаційних технологій Украероруху. 07.02.2018 він отримав попередження про наступне вивільнення відповідно до наказу Украероруху від 31.01.2018 №43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури Украероруху», разом з яким йому було надано для ознайомлення оновлений штатний розпис керівного складу апарату управління Украероруху від 30.01.2018 №.2.2.2-11-3, а також перелік вакансій по підприємству станом на 07.02.2018, введений в дію наказом Украероруху від 06.07.2017 №236, який з 02.05.2018 мав втратити чинність. 09.02.2018 р. він подав заяву про переведення його на вакантну посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки, яку в подальшому подавав чотири рази протягом двох місяців, але відповідач протягом 10 місяців ухилявся від її розгляду. 14 грудня 2018 року відповідач провів попередній відбір кандидатів на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки та відмовлено йому з тих підстав, що він не відповідає кваліфікаційним вимогам до вакантної посади за відсутності відповідної освіти та досвіду роботи у сфері захисту інформаційних мереж від кіберзагроз. Відповідно до п. 5.3.3 Процедури повідомлення про вакансію обов`язково має включати вимоги до кандидата, перелік його основних обов`язків, кінцевий термін очікування резюме. У протиріч зазначеній процедурі він не був повідомлений про вимоги до кандидата, також його не перевіряли на наявність теоретичних знань, перевірку професійних знань, умінь та навиків, а також оцінювання його особистих характеристик. 21.12.2018 року він подав заяви на ім`я директора та голови Тимчасової комісії про оскарження результатів засідання тимчасової комісії з відбору кандидатів, які не були розглянуті. 22.12.2018 року відповідач видав наказ № 1238/о про звільнення його з посади начальника служби інформаційних технологій за ч.1.ст.40 КЗпП України за скороченням штату. Крім того, 17.12.2018 р. відповідно до поданої ним заяви виданий наказ про надання йому відпустки з 02.01.2019 по 16.01.2019 року. Після відпустки 17.01.2019 року він дізнався, що звільнений з 22.12.2018 року, а його відпустка скасована наказом відповідача від 28.12.2018 р. у зв`язку зі звільненням. 17.01.2019 р. його ознайомили з наказами та видали трудову книжку. Звертає увагу, що з 22.12.2018 року по 05.01.2019 року знаходився на лікарняному, а відразу після його закінчення перебував, як він вважав, у щорічній відпустці до 16.01.2019 року включно. Всупереч ст.43 КЗпП України його звільнено без згоди профспілкового органу, членом якого він є. Його безперервний стаж у сфері авіаційного транспорту становить 33 роки, а стаж роботи в Украерохусі 26 років. Він є почесним працівником та ветераном підприємства, згідно ст. 42 КЗпП України має переважне право на залишенні на роботі при скороченні штату працівників. Відповідач не провів з ним повний розрахунок по заробітній платі, не виплатив матеріальну допомогу у зв`язку із відпусткою. Накази про його звільення підписані начальником департаменту персоналу Єрошкіною А.В., а відтак видані із порушенням Статуту підприємства, яким визначено, що виключно до компетенції директора підприємства відноситься право прийняття та звільнення з посад співробітників підприємства, та відповідно підпис наказів про звільнення.

ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ № 1238/о від 22.12.2018 року Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про звільнення ОСОБА_1 , з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України; визнати незаконним та скасувати наказ №20/о від 08.01.2019 року Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про внесення змін до наказу №1238/о від 22.12.2018 року; поновити його на посаді начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 08.01.2019 року ; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на його користь моральну шкоду, завдану незаконним звільненням у розмірі 118 000,00 грн.; визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28 грудня № 1261/о про скасування його відпустки; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на його користь щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення працівників Украероруху, відповідно до поданої ним заяви від 20.12.2019; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 08 січня 2019 року до винесення рішення по справі.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнаний незаконним та скасований наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №1238/о від 22.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Визнаний незаконним та скасований наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №20/о від 08.01.2019 року про внесення змін до наказу від 22.12.2018 №1238/о. Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 08.01.2019 року. Визнаний незаконним та скасований наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28 грудня 2018 року №1261/о про скасування відпустки ОСОБА_1 .

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2019 по 17.12.2019 включно в розмірі 768 535,57 грн. з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному Податковим кодексом України. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь держави судовий збір в сумі 8453,76 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 24 273,20 грн.

В апеляційній скарзі Державне підприємство обслуговування повітряного руху України просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду, що начальник департаменту персоналу Украероруху Єрошкіна О. В. не була уповноважена власником підприємства на звільнення працівників у 2019 році. Відповідно до пункту 7.7 Статуту Украероруху, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 06.04.2016 № 137, директор підприємства розподіляє обов`язки між своїми заступниками та керівниками структурних підрозділів Підприємства. Довіреністю від 25.06.2018 та довіреністю від 28.12.2018 директор Украероруху уповноважив начальника департаменту персоналу Єрошкіну А.В. підписувати накази з питань призначення на посади та звільнення з посад працівників підприємства. Пунктом 7.8. Статуту передбачено обмеження призначення на посаду та звільнення з неї лише заступників директора підприємства, керівника юридичної служби, головного бухгалтера та керівника уповноваженого підрозділу з питань запобігання та виявлення корупції. Суд безпідставно послався на те, що оспорюваний наказ про звільнення позивача, а також накази про внесення змін щодо дати звільнення позивача були видані без згоди з первинною профспілковою організацією. Зважаючи на численні відмови первинних профспілкових організацій у наданні згоди на звільнення працівників Украерорухом було прийнято рішення не направляти подання до первинної профспілкової організації щодо звільнення ОСОБА_1 і надати таке право суду. Первинна профспілкова організація у своєму рішенні засідання комітету від 19 листопада 2019 року зазначила про ненадання згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку з численними порушеннями з боку адміністрації Украероруху законодавства про працю. У свою чергу рішення засідання профспілкового комітету не містить жодних даних, що стосувалися б кількості присутніх на засіданні його членів, а також будь-яких інших даних, що свідчили б про об`єктивність прийнятого рішення щодо відмови у наданні згоди на звільнення позивача. Звертає увагу на те, що наказ про звільнення позивача виданий в той день, коли ОСОБА_1 перебував на робочому місці, а про відкриття в цей день лікарняного листа позивач повідомив відділ кадрів у другій половині дня. Украерорухом було внесено зміни до наказу від 22.12.2018 та вирішено звільнити ОСОБА_1 08.01.2019. Внесення змін до наказів про звільнення законом не заборонено. Лікарняний листок ОСОБА_1 закритий 04.01.2019 і 05.01.2019 позивач мав приступити до виконання своїх посадових обов`язків. Отже, на момент звільнення позивач перебував на робочому місці та завчасно був попереджений про наступне вивільнення. Вважає, що судом безпідставно прийняв до уваги посилання позивача на те, що відбір кандидатів на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки на засіданні тимчасової комісії з відбору кандидатів 14.12.2018 відбувся з порушенням затвердженої відповідачем процедури. 09.02.2018, 14.03.2018, 12.04.2018 та 18.12.2018 позивач подав заяви про переведення лише на одну з вакантних керівних посад, у той час як на підприємстві згідно нового штатного розпису станом на 30.01.2018 було включено 15 одиниць керівних посад. Позивачу разом з попередженням про наступне вивільнення перелік даних посад був наданий. 07.02.2018 позивачу наданий перелік вакантних посад в цілому по підприємству та його регіональних структурних підрозділах. Перевестись на жодну із запропонованих посад позивач наміру не виявив. Рішенням тимчасової комісії з відбору кандидатів від 14.12.2018 ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки, оскільки його кандидатура в повній мірі не відповідає кваліфікаційним вимогам, не має відповідної освіти та досвіду роботи у сфері захисту інформаційних мереж від кіберзагроз. Це обумовлено тим, що відповідно до п.5.2. Положення про службу інформаційних технологій та інформаційної безпеки від 23.11.2018 №2.2.-06-89 на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки призначається особа, яка має повну вищу освіту у галузі ІТ та ІБ (магістр, спеціаліст) та стаж роботи у даній сфері не менше 10 років, у тому числі на керівних посадах не менше 10 років. Вважає, що звільнення позивача проведено з дотриманням вимог діючого законодавства.

В апеляційній інстанції представник Державного підприємства обслуговування повітряного руху України підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 , його представник та представник третьої особи просять відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.09.1986 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, з 30.10.2017 р. він обіймав посаду начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (Украерорух). (а.с. 27,28 т.1).

07.02.2018 року ОСОБА_1 вручене попередження про наступне вивільнення відповідно до наказу Украероруху від 31.01.2018 року № 43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури Украероруху», та наданий для ознайомлення оновлений штатний розпис керівного складу апарату управління Украероруху від 30.01.2018 року, а також перелік вакансій по підприємству станом на 07.02.2018 року (а.с.99-101 т.1).

09.02.2018 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора Украероруху заяву про переведення на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки (а.с. 64 т.1). Заява ОСОБА_1 була повернута в.о. начальника департаменту персоналу 14.03.2018 року для остаточного дооформлення (а.с.82 т.1).

Заяви про переведення на посаду начальника служби інформаційних технологій і інформаційної безпеки подавалися ОСОБА_1 14.03.2018 року і 12.04.2018 року.

Листом від 16.05.2018 року начальник департаменту персоналу підприємства повідомив ОСОБА_1 про направлення його заяв на розгляд комісії з проведення консультації з профспілками, засідання якої відбудеться найближчим часом (а.с.67 т.1).

14.12.2018 року рішенням тимчасової комісією з відбору кандидатів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_1 відмовлено у переведенні на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки через невідповідність його кандидатури кваліфікаційним вимогам до вакантної посади, відсутності відповідної освіти та досвіду роботи у сфері захисту інформаційних мереж від кіберзагроз (а.с.62 т.1).

Відповідно до поданої заяви наказом №2639/в від 17.12.2018 р. ОСОБА_1 надана щорічна відпустка з 02.01.2019 по 16.01.2019 (а.с.58,59 т.1).

22.12.2018 року начальником департаменту персоналу Єрошкіною А.В ДП обслуговування повітряного руху України видано наказ № 1238/о про звільнення начальника служби інформаційних технологій Украероруху ОСОБА_1 з 22 грудня 2018 року за скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою для видання даного наказу зазначено попередження від 07.02.2018 № 1-25-496, наказ від 31.01.2018 № 43 «Про введення в дію оновленої організаційної структури та штатного розпису керівного складу Украероруху» (а.с.53 т.1).

Наказом начальника департаменту персоналу Єрошкіною А.В ДП обслуговування повітряного руху України № 1261/о від 28 грудня 2018 року скасований наказ від 17.12.2018 року №2639/в про надання відпустки ОСОБА_1 . Підставою для винесення такого наказу зазначено службову записку начальника відділу кадрів та управління персоналом департаменту персоналу Марченко Г.В. від 27.12.2018 р. № 2.2.1-50-214 (а.с. 51 т. 1).

Наказом начальника департаменту персоналу Єрошкіною А.В ДП обслуговування повітряного руху України № 20/о від 08.01.2019 р. викладено в новій редакції накази Украероруху від 22.12.2018 № 1238/о - звільнено начальника служби інформаційних технологій Украероруху ОСОБА_1 з роботи з 08 січня 2019 року за скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видання даного наказу зазначено листок непрацездатності НОМЕР_1 , службову записку начальника департаменту персоналу Єрошкіної А.В. від 21.12.2018 № 2.2-10-682, службову записку начальника відділу кадрів та управління персоналом Марченко Г.В. від 08.01.2019 № 2.2.1-50-08 (а.с.48 т.1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Суд визнав незаконним та скасував наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №1238/о від 22.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №20/о від 08.01.2019 року про внесення змін до наказу від 22.12.2018 №1238/о. Суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 08.01.2019 року; визнав незаконним та скасував наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 28 грудня 2018 року №1261/о про скасування відпустки ОСОБА_1 . Також суд стягнув з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2019 по 17.12.2019 в розмірі 768 535,57 грн. з утриманням обов`язкових податків та зборів.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Статтею 141 КЗпП України визначено обов`язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

При звільненні працівників у зв`язку зі скороченням чисельності або штату повинні додержуватись правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу при наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників.

Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Суд першої інстанції встановив, що після отримання 07.02.2018 року попередження про наступне вивільнення відповідно до наказу Украероруху від 31.01.2018 року та згідно наданого для ознайомлення переліку вакансій по підприємству 09.02.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про переведення його на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки.

Протягом тривалого часу заява ОСОБА_1 не розглядалася і лише 14 грудня 2018 року тимчасовою комісією з відбору кандидатів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України прийняте рішення про відмову у переведенні ОСОБА_1 на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки через відсутність відповідної освіти та досвіду роботи у сфері захисту інформаційних мереж від кіберзагроз.

Підставою для рішення тимчасової комісії були вимоги затвердженого на підприємстві 23 листопада 2018 року Положення про службу інформаційних технологій та інформаційної безпеки, в якому передбачено, що на посаду начальника служби призначається особа, яка має повну вищу освіту в галузі інформаційних технологій та інформаційної безпеки (магістр,спеціаліст) та стаж роботи у сфері ІТ та ІБ не менше 10 років, у тому числі на керівних посадах не менше 3 років, володіє державною мовою.

Суд першої інстанції дав оцінку тому, що вказане Положення було прийняте на підприємстві набагато пізніше після подання ОСОБА_1 заяви про переведення на вакантну посаду начальника Служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки згідно зі штатним розписом від 30.01.2018 №2.2.2-11-3. Процедура відбору персоналу при переведенні та прийнятті на роботу, якою керувалася комісія також затверджена наказом лише 26.10.2018 року.

Відбір кандидатів на посаду начальника служби інформаційних технологій та інформаційної безпеки на засіданні тимчасової комісії з відбору кандидатів від 14.12.2018 відбувався з порушенням п.п .5.3.6-5.3.8. Процедури відбору персоналу при переведенні та прийнятті на роботу без виклику кандидатів та перевірки рівня знань кандидатів за загальними теоретичними тематиками; перевірки рівня професійних знань, умінь і навиків кандидатів та оцінювання особистісних характеристик кандидатів.

Відповідно до п.5.4 Процедури позивач оскаржив рішення комісії з відбору кандидатів від 14.12.2018 року, проте рішення по суті поданої позивачем скарги прийнято не було.

18 грудня 2018 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора Украероруху Бабейчука Д.Г. та начальника департаменту персоналу Єрошкіній А.В. доповідну, в якій повідомив, що в цей день о 14 годині отримав витяг з протоколу №3 від 14.12.2018 року тимчасової комісії з відбору кандидатів та перелік вакантних посад Украероруху та лист начальника департаменту персоналу Єрошкіної А.В. від 17.12.2018 року№1-26.706117 з проханням подати заяву про переведення на іншу посаду до 16 години цього ж дня. ОСОБА_1 повідомив, що опрацювати наданий йому перелік посад (який містить 46 вакансій тільки у головному підприємстві) та прийняти відповідальне рішення у визначений термін він не може, а також зазначав, що рішення тимчасової комісії з відбору кандидатів є упередженим і порушує його права.

Відтак, позивач скористався своїм правом на оскарження рішення тимчасової комісії з відбору кандидатів та не відмовлявся від переведення на іншу вакантну посаду.

Також суд встанвоив, що накази щодо позивача були видані від імені Державного підприємства обслуговування повітряного руху України начальником департаменту персоналу Єрошкіною А.В.

Згідно з довіреністю, виданої від імені директора Державного підприємства обслуговування повітряного руху Бабейчука Д.Г. від 25.06.2018 №1-22-3069 Державне підприємство обслуговування повітряного руху уповноважило начальника департаменту персоналу Єрошкіну А.В. підписувати накази з таких питань, зокрема: про призначення на посади та звільнення з посад працівників підприємства з урахуванням обмежень, передбачених Статутом Украероруху, про прийняття та звільнення працівників; про надання всіх видів відпусток працівникам апарату управління, перенесення терміну відпусток та їх продовження. Строк дії довіреності - до 31.12.2018 (а.с.135-136 т.2)

При цьому відповідачем не надано суду першої інстанції належних та допустимих доказів, що за своєю посадою Єрошкіна А.В. була уповноважена власником на звільнення працівників у 2019 року, а також, що відносно посади, яку обіймав позивач, не були встановлені обмеження діючим Статутом.

Судом також встановлено, що оспорюваний наказ про звільнення позивача, а також наступні видані відповідачем оспорювані накази про внесення змін щодо дати звільнення позивача та скасування відпустки були видані без згоди Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців», членом якої є позивач.

Наведене підтверджується листом голови Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» № 189-267 від 29.12.2018 до директора Украероруху Бабейчука Д.Г. про надання інформації щодо звільнення ОСОБА_1 з 22.12.2018р. (а.с.50 т.1).

На запит суду профкомом Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України» надано рішення засідання від 19.11.2019 р., яким вирішено: не давати згоди на розірвання трудового договору з начальником служби інформаційних технологій Украероруху ОСОБА_1 у зв`язку з численними порушеннями з боку адміністрації Украероруху законодавства України про працю та внутрішніх розпорядчих документів при прийнятті рішення про звільнення та самої процедури звільнення (а.с. 133 т.2).

З 22.12.2018 по 04.01.2019 ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с.52 т.1). Таким чином, наказ про звільнення позивача №1238/о від 22.12.2018 року, в який в подальшому були внесені зміни оспорюваним наказом №20/о від 08.01.2019 року був виданий відповідачем з порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП України, в період тимчасової непрацездатності позивача.

Оспорюваним наказом №20/о від 08.01.2019 року не було скасовано про звільнення позивача ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, виданий в період тимчасової непрацездатності позивача, а лише змінена дата звільнення. Так, само не був скасований виданий в період тимчасової непрацездатності позивача оспорюваний наказ від 28 грудня № 1261/о про скасування відпустки ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу про надання відпустки №2639/в від 17.12.2018 позивачу було надано відпустку з 02 по 16 січня 2019 року включно (а.с.59 т.1).

Чинне трудове законодавство не передбачає можливості скасування наказу про відпустку. А відтак, оспорюваний позивачем наказ №20/о від 08.01.2019 року про внесення змін до наказу №1238/о від 22.12.2018 року також виданий з порушенням вимог ч.3 ст.40 КЗпП України- у період перебування позивача у відпустці.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки оспорювані накази були винесені з порушенням норм КЗпП України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказів Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №1238/о від 22.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 , наказу №20/о від 08.01.2019 року про внесення змін до наказу від 22.12.2018 №1238/о; наказу від 28 грудня 2018 року №1261/о про скасування відпустки ОСОБА_1 , поновив ОСОБА_1 на посаді начальника служби інформаційних технологій Державного підприємства обслуговування повітряного руху України з 08.01.2019 року та стягнув з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.01.2019 по 17.12.2019.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Допущені відповідачем порушення порядку звільнення ОСОБА_1 доведені сукупністю доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції та фактично не спростовані апелянтом.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 грудня 2019 року та додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.