Постанова

Іменем України

16 червня 2020 року

м. Київ

справа № 219/749/18

провадження № 61-44178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Машинобудівний завод «Вістек»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Максима Геннадійовича на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року у складі судді Павленко О. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Жданової В. С., Агєєва О. В., Гапонова А. В.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Максима Геннадійовича на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» (далі - ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 15 грудня 1980 року по 26 грудня 2017 року перебував у трудових відносинах із відповідачем, працюючи на різних посадах на умовах безстрокового трудового договору. Остання займана ним посада - заступник генерального директора по комерційній роботі.

Наказом від 22 грудня 2017 року № 128 його звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням численності і штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що звільнення його з роботи відбулося з порушенням трудового законодавства, оскільки йому не було запропоновано інші вакантні посади, які він би міг займати після вивільнення із своєї посади. Крім того, при звільненні відповідачем не було враховано вимоги статті 42 КЗП України, а саме - його переважне право на залишення на роботі, оскільки він має тривалий безперервний стаж на підприємстві (більше 30 років) та передпенсійний вік (повних 58 років).

Такі дії відповідача призвели до моральних страждань позивача через стрес, переживання, відчуття глибокої образи та незахищеність перед незаконними діями відповідача.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд поновити його на роботі - на посаді заступника генерального директора по комерційній роботі з 27 грудня 2017 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 129 693,24 грн та моральну шкоду у сумі 200 000,00 грн. В частині поновлення його на роботі допустити негайне виконання судового рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗПп України було законним, в діях відповідача порушень законодавства про працю не встановлено. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами від вимоги про поновлення на роботі.

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Гуревич М. Г. звернувся до суду з апеляційною скаргою на нього.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М. Г. залишено без задоволення, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У вересні 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М. Г. надійшла касаційна скарга на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив суд оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції ухвалені рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

23 жовтня 2018 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач просить суд касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича М. Г. відхилити, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

01 жовтня 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що розпорядженням ОК № 860 від 02 квітня 2001 року ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника директора з постачання та збуту ЗАТ «Артемівський завод «Вістек», розпорядженням ОК № 11 від 01 січня 2005 року позивача переведено на посаду заступника генерального директора з комерційної роботи.

05 вересня 2017 року генеральним директором ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» видано наказ № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу» у зв`язку з введенням в дію нової організаційної структури на підставі частини першої статті 65 ГК України, пункту 9.4.4 Статуту підприємства.

08 вересня 2017 року генеральним директором ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» видано наказ № 209 «Про попередження працівників підприємства про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек», відповідно до якого попередити у встановленому КЗпП України порядку про можливе наступне вивільнення із займаних посад у зв`язку зі змінами в організації праці (скорочення чисельності працівників).

23 жовтня 2017 року позивач отримав персональне попередження про те, що відповідно до наказу від 05 вересня 2017 року № 207 «Про внесення змін до штатного розкладу ПрАТ «Машинобудівний завод «Вістек» посада заступника генерального директора з комерційної роботи з 25 грудня 2017 року скорочується. Позивач ознайомлений з даним наказом 23 жовтня 2017 року, про що свідчить його підпис на зворотній стороні наказу.

Одночасно з наказом про наступне вивільнення 23 жовтня 2017 року позивач був ознайомлений з переліком всіх вакантних посад (23 штатних одиниці), що підтверджено підписом позивача. Позивач від зазначених посад письмово не відмовився, але і в установленому порядку не надав згоду на переведення на іншу роботу.

Наказом від 22 грудня 2017 року № 128 позивача з 26 грудня 2017 року звільнено у зв`язку із скороченням численності і штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. З наказом про звільнення позивач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, але від отримання копії цього наказу відмовився, про що складено акт.

ОСОБА_1 не є членом профспілкової організації.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно статті 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач був своєчасно попереджений про скорочення посади, яку займав, у зв`язку із скороченням штату працівників. При цьому йому було запропоновано вакантні посади, які він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду.

Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

При таких обставинах, ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників, дійшов правильного висновку про те, що відповідно до наказу про припинення трудового договору від 22 грудня 2017 року № 128 позивача з 26 грудня 2017 року звільнено у зв`язку із скороченням численності і штату працівників за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату працівників з дотриманням вимог, передбачених статтею 49-2 КЗпП України, а саме: ОСОБА_1 був своєчасно попереджений про скорочення посади, яку займав, у зв`язку із скороченням штату працівників. При цьому йому було запропоновано вакантні посади, які він міг би виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації та досвіду. Бажання на переведення на іншу роботу позивач у справі не виявив.

Разом з тим, посада директора по закупівлі та логістиці, яку позивач вважав тотожною його посаді заступника генерального директора по комерційній роботі, не була вакантною, обов`язки не є тотожними, тому були відсутні підстави для застосування положень статті 49-2 КЗпП України.

Ураховуючи викладене, доводи касаційної скарги про те, що позивачу не було запропоновано інші вакантні посади, які він би міг займати після вивільнення із своєї посади, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

ОСОБА_1 не є членом профспілкової організації.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гуревича Максима Геннадійовича залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев