КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/69457/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7880/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Соколов О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

9 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 6 лютого 2020 року року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години" про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Новини 24 години" про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телеканалу «News One » (ТОВ « Новини 24 години ») транслювалось інтерв`ю ОСОБА_2 в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_9 » з ОСОБА_3 , під час якого відповідачем порушено честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .

У своїх висловлюваннях під час інтерв`ю відповідачем використано ім`я позивача у вкрай негативному контексті, поширено недостовірну інформацію, яка є такою, що порушує особисті немайнові права, а саме:

«…привести в судове засідання заарештованого генерала ОСОБА_8; я називаю навіть прізвища; привезіть його;… його затримали та отримали рішення суду і він чекав, хай дає свідчення.

… І вони тоді планували антитерористичну операцію проти громадян. Вони відповідали… за розставлення снайперів. Вони роздали портрети представників опозиції. Вони незаконно прослуховували і мене й інших людей, які були на майдані, слідкували. Вони вбивали й організовували викрадення людей. І це ж величезна низка злочинів і вбивств і безвісти зниклих людей до цього часу. Все це було. Це страхіття. Це злочини проти людяності…».

Вважає, що зазначена інформація, що поширена про позивача є такою що порушує його особисті немайнові права: принижує його честь, гідність та порочить ділову репутацію, просив позов задовольнити у визначений ним спосіб та стягнути на його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 6 лютого 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Зазначає, що спірні висловлювання відповідача не є оціночним судженням та особистою думкою відповідача чи його власним баченням, яке сформовано на підставі загальновідомих фактів, відповідно до норми ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Вважає, що зміст поширеної ОСОБА_2 інформації, який фактично вказує на злочинну діяльність позивача і створює уявлення про нього, як про особу, що вчиняла дії, в яких є ознаки найтяжчих злочинів, не відповідає дійсності, тобто поширена інформація є недостовірною.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі телеканалу «News One » (ТОВ « Новини 24 години ») транслювалось інтерв`ю ОСОБА_4 в рамках телепередачі « ІНФОРМАЦІЯ_9 » з ОСОБА_3 , під час якого відповідач поширив наступну інформацію:

«…привести в судове засідання заарештованого генерала ОСОБА_8; я називаю навіть прізвища; привезіть його; … його затримали та отримали рішення суду і він чекав, хай дає свідчення.

… І вони тоді планували антитерористичну операцію проти громадян. Вони відповідали… за розставлення снайперів. Вони роздали портрети представників опозиції. Вони незаконно прослуховували і мене й інших людей, які були на майдані, слідкували. Вони вбивали й організовували викрадення людей. І це ж величезна низка злочинів і вбивств і безвісти зниклих людей до цього часу. Все це було. Це страхіття. Це злочини проти людяності…».

Факт поширення цієї інформації не спростовано відповідачами та підтверджується відеозаписом інтерв`ю ( а.с.14).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що зазначена інформація поширена серед невизначеного кола осіб, на сайті за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_7 », і станом на ІНФОРМАЦІЯ_8 , цей виступ переглянули 4266 разів.

Крім того, під записом інтерв`ю також містяться коментарі, в одному із яких користувач « ІНФОРМАЦІЯ_10 » висловився наступним чином (мовою оригіналу): « Я верю этому человеку… », що свідчить про те, що серед осіб, хто переглянув інтерв`ю є ті, хто сприйняв подану відповідачем інформацію, як правдиву, а отже сформував, ґрунтуючись на недостовірній інформації, що висловив відповідач, негативне і таке, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

У своїх висловлюваннях відповідач зазначив прізвище та посаду позивача, що дає підстави чітко пов`язувати його особу із поширеною недостовірною інформацією та висвітлює його особу у вкрай негативному світлі. Зміст поширеної інформації, який фактично вказує на злочинну діяльність позивача і створює уявлення про нього, як про особу, що вчиняла дії, в яких є ознаки найтяжчих злочинів, не відповідає дійсності, тобто поширена інформація є недостовірною.

Представник ОСОБА_2 , зазначив, що висновки позивача про висловлену відповідачем в ході інтерв`ю думки, спотворені. Коментарі відповідача в телепередачі не містять жодних тверджень про те, що позивач є виним. Інформація щодо судового розгляду відносно ОСОБА_1 є загальнодоступною, її розповсюдження здійснюється різними особами, відтак, розповсюдження інформації відповідачем про фактичні обставини кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , його дій, яким надана правова кваліфікація згідно норм кримінального кодексу України органом досудового розслідування не є порушенням немайнових прав позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є публічною особою, а озвучена ОСОБА_2 інформація в рамках телепередачі сама по собі не порушує особистих немайнових прав позивача, оскільки відповідач виклав свою думку/бачення/судження з приводу подій, що відбувались під час Революції Гідності та подій, що відбувались в подальшому, розцінена судом як оціночні судження, а відтак, згідно із статтею 30 Закону України «Про інформацію», не підлягає спростуванню, і за їх висловлювання ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є похідними до вимог про спростування недостовірної інформації та захисту честі, гідності та ділової репутації, які судом залишені без задоволення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини другої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

За змістом частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

За положеннями статей 270, 297 ЦК України окремим видом особистих немайнових прав є право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтями 15, 275 ЦК України передбачено право особи на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Частиною другою статті 302 ЦК України на особу, яка поширює інформацію, покладено обов`язок переконатися в її достовірності.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. У свою чергу національна влада може втрутитися у процес реалізації норми статті 10 Конвенції, якщо, зокрема, це передбачено законом, направлено на захист репутації або інших прав осіб і є необхідним у демократичному суспільстві.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 4 травня 2017 року, під час інтерв`ю, у рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_9» з ОСОБА_3 , відповідач поширив наступну інформацію: «…привести в судове засідання заарештованого генерала ОСОБА_8; я називаю навіть прізвища; привезіть його; … його затримали та отримали рішення суду і він чекав, хай дає свідчення.»

Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що відносно ОСОБА_1 у 2014 році порушено кримінальне провадження і у період виходу в ефір телепередачі ОСОБА_1 перебував під вартою.

Відтак, колегія суддів вважає, що інформація «…привести в судове засідання заарештованого генерала ОСОБА_8; я називаю навіть прізвища; привезіть його; … його затримали та отримали рішення суду і він чекав, хай дає свідчення.» не є оціночним судженням і містить фактичні дані, які відповідають дійсності, і яку не можна вважати недостовірною.

Крім того, ОСОБА_1 є публічною особою і в силу свого статусу піддається вищому ступеню уваги, критики та оцінки з боку громадськості та медіа.

У разі, якщо позивач є публічною особою, суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться в Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція).

У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Як вбачається з інтерв`ю ОСОБА_2 , яке він надав в рамках телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_9 » з ОСОБА_3 , відповідач зазначив: «…Мало цього, полковника ОСОБА_5, він тоді керував під час ОСОБА_6, ОСОБА_7 Київським СБУ і вони тоді планували антитерористичну операцію проти громадян. Вони відповідали… за розставлення снайперів. Вони роздали портрети представників опозиції. Вони незаконно прослуховували і мене й інших людей, які були на майдані,слідкували. Вони вбивали й організовували викрадення людей. І це ж величезна низка злочинів і вбивств і безвісти зниклих людей до цього часу. Все це було. Це страхіття. Це злочини проти людяності…».

Дану інформацію суд першої інстанції розцінив як оціночні судження відповідача і, входячи зі змісту ст.. 30 Закону України «Про інформацію», оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Проте, оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Разом з цим, колегія суддів дійшла висновку, що даний вислів: «…Мало цього, полковника ОСОБА_5, він тоді керував під час ОСОБА_6, ОСОБА_7 Київським СБУ і вони тоді планували антитерористичну операцію проти громадян. Вони відповідали… за розставлення снайперів. Вони роздали портрети представників опозиції. Вони незаконно прослуховували і мене й інших людей, які були на майдані, слідкували. Вони вбивали й організовували викрадення людей. І це ж величезна низка злочинів і вбивств і безвісти зниклих людей до цього часу. Все це було. Це страхіття. Це злочини проти людяності…» не є оціночними судженнями.

Однак, зі змісту вищенаведеного тексту вбачається, що мова йде про ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і не стосуються позивача.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що спірне висловлювання відповідача не містить інформації, яка б порушувала честь, гідність та ділову репутацію саме ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Оскільки судом не встановлено порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення з останнього моральної шкоди на користь позивача.

Враховуючи наведене, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає зміні в мотивувальній частині..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 6 лютого 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 15 червня 2020 року.

Головуючий

Судді