Справа № 127/2228/20
Провадження № 2/127/318/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2020 м. Вінниця Вінницький міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В:

29.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, у якому просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на утримання сина у розмірі 7 322 грн. 41 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.11.1999 року сторони уклали шлюб, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року розірвано. Від шлюбу у сторін є двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2015 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 750 грн. на кожного щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

На час звернення до суду із позовом відповідач сплачує аліменти на молодшого сина ОСОБА_5 , водночас не бере участь у додаткових витратах на нього.

Позивач, у свою чергу, понесла додаткові витрати у зв`язку із курортним лікуванням сина у санаторії «Нафтохімік України» з 22.05.2019 року по 15.06.2019 року, а саме за послуги проживання 6400 грн., медичні послуги 2200 грн., харчування 5700 грн., проїзд 344 грн. 82 коп.

Таким чином, додаткові витрати позивача склали всього 14 644 грн. 82 коп. Позивач вважає за необхідне вказані витрати розділити порівно між нею та відповідачем, а тому просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина у розмірі 7 322 грн. 41 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх з підстав, зазначених у позові.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог. Скористався своїм правом та надав суду відзив, у якому вказував на неналежність та недопустимість наданих позивачем доказів, просив суд урахувати, що він не працює та хворіє, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки дитини у санаторії не було, а відпочивали бабуся з дідусем.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2015 року по справі №127/24757/14-ц (а.с. 6).

Від шлюбу у сторін є малолітня дитина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вінниця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , батьками записано: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_6 (а.с.11).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15.04.2015 року по справі №127/3755/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. на кожного щомісячно, починаючи стягнення з 03.03.2015 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.7-8). Ухвалою апеляційного суду Вінницької області вказане рішення залишено без змін (а.с.9-10).

У судовому засіданні встановлено і сторони не заперечили, що відповідач вказане рішення суду виконує, добровільно сплачує аліменти у більшому розмірі - 3000 грн. щомісячно, однак має заборгованість за останні два місяці.

29.11.2017 року ОСОБА_6 змінила прізвище, про що складено відповідний актовий запис №220, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 , виданим 29.11.2017 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Прізвище, ім`я та по батькові після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_1 (а.с.81).

Як вбачається із акту №234 від 21.05.2020, складеного комісією ВКР ТОВ «ЖЕО», у квартирі АДРЕСА_1 , без реєстрації фактично проживає позивач по справі з синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебувають на її утриманні (а.с.82).

Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України).

Положенням ч.1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом по справі №219/1766/18, такі особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті (постанова від 16.10.2019 року). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року по справі №761/6933/17.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку (постанова Верховного Суду від 14.01.2019 року по справі №751/4312/16-ц; постанова Верховного Суду від 05.07.2018 року по справі №750/9883/16-ц)

Відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, додаткові витрати на дитину присуджуються за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.

Як стверджувала позивач у судовому засіданні, для забезпечення всебічного розвитку малолітнього ОСОБА_3 , останнього було направлено на курортне лікування у санаторій «Нафтохімік України», який підпорядкований ПП «Курорти Приазов`я» з 22.05.2019 року по 15.06.2019 року, про що свідчить санаторно-курортна картка форми №072/о б/н від 29.05.2019 року (а.с.12).

Водночас суд звертає увагу, що відповідно до п.п.2, 13-15, 18 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №072/о «Санаторно-курортна карта № ___», що затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.07.2014 № 527, санаторно-курортна карта форми №072/о заповнюється на хворих 18 років і старше, а не на дітей до 18 років, а також носить рекомендаційний, а не обов`язковий характер.

Для дітей віком від 0 до 17 років законодавством передбачена інша форма санаторно-курортної карти - № НОМЕР_3 о, порядок заповнення якої більш ускладнений у порівнянні з формою №072/о, зокрема необхідно пройти ряд лабораторних досліджень, мати відповідні для віку дитини щеплення, а також у ньому вказується лікарем за місцем санаторно-курортного лікування, які саме види лікування, кількість процедур було пройдено дитиною, яка їх ефективність тощо. Порядок заповнення такої санаторно-курортної карти визначено в Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 076/о «Санаторно-курортна карта для дітей віком 0-17 років включно», затвердженій Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29.02.2013 № 435.

У матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (діагноз - алергічний дерматит, ГРВІ) і свідчать про особливі обставини, які викликали необхідність понесення додаткових витрат на санаторно-курортне лікування.

Суд критично оцінює довідку ФОП ОСОБА_7 №2 від 12.06.2019 року (а.с.13), а також квитанції про надання послуг проживання (а.с.14), медичних послуг (а.с.15), послуг харчування (а.с. 16), оскільки вони не містять відомостей про місце надання послуг, відношення фізичних осіб-підприємців до певного дитячого закладу оздоровлення санаторного типу, зміст та обсяг наданих послуг, одиницю виміру послуг та її вартість, а тому не відповідають вимогам первинних облікових документів, визначених у ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Також, у зазначених вище квитанціях вказано, що грошові кошти прийнято від ОСОБА_8 (бабусі дитини), а не від позивача ОСОБА_1 (а.с.14-16), про що позивач не заперечила під час судового розгляду.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення саме нею вказаних витрат у відповідному розмірі.

Крім цього, як пояснив відповідач та не заперечила позивач у судовому засіданні, санаторно-курортне лікування сина у період 22.05.2019 року по 15.06.2019 року у санаторії «Нафтохімік України» з ним не погоджувалося.

Як вбачається з доданих до позовної заяви доказів направлення відповідачу вимоги про сплату половини витрат на санаторно-курортне лікування дитини, відповідні поштові відправлення від 03.10.2019 року та 29.10.2019 року відповідачем не отримано. Зокрема, на відповідному конверті відправлення від 03.10.2019 року причини повернення відправнику не зазначено, а на конверті відправлення від 29.10.2019 року міститься відмітка - повернуто відправнику у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання (а.с.25, 31).

Тому, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на санаторно-курортне лікування сина у м. Бердянську у 2019 році не викликані особливими обставинами, а є добровільними витратами, які витрачені без погодження з батьком дитини відповідачем по справі, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.141, 180, 181, 182, 185 СК України, ст.ст.4,76-81, 89, 133, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що 02.04.2020 набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 19.06.2020 року.

Суддя: