Справа № 308/7980/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Придачук О.А.

за участю секретаря судового засідання Бомбушкар В.П.

представника відповідача - Лемак Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з даним позовом в якому просить визнати визнати нанесення йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій та бездіяльності службових осіб органів Ужгородської місцевої прокуратури та Закарпатської обласної прокуратури та стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 800000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що перебуваючи з 13.03.2014 року у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000495 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та з 27.03.2014 року у кримінальному провадженні № 0000621, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України він вимушений був багаторазово звертатися до керівництва Ужгородської місцевої прокуратури та прокуратури Закарпатської області, які здійснюють процесуальне керівництво та нагляд заходом проведення відповідних кримінальних проваджень, в намаганні спонукати їх до належного виконання обов`язків. Одночасно, він неодноразово з метою адміністративного впливу на прокурорів місцевої прокуратури, щодо їхньої бездіяльності, звертався до керівника та керівного складу прокуратури Закарпатської області з метою спонукати їх до здійснення заходів, передбачених нормативно-правовими актами щодо посилення заходів управлінського впливу, як вищестоящого органу на організацію діяльності місцевої прокуратури, посилаючись на те, що дії керівника та окремих прокурорів Ужгородської місцевої прокуратури призводять до перебування його в якості потерпілого протягом більше чотирьох років, чим погіршили його життєвий стрій, а тривале очікування правомірних наслідків негативно впливає на його стан здоров`я. У зв`язку з тривалою бездіяльністю правоохоронного органу протягом тривалого часу він змушений був звернутися до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) Ужгородської місцевої прокуратури в порядку ст. 303 КПК України відносно організаційних аспектів діяльності прокурорів в Ужгородській місцевій прокуратурі та забезпечення ефективності роботи як загалом, так і у конкретному кримінальному провадженні, зокрема, з метою недопущення протиправної поведінки з їх боку в подальшому та згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.12.2016 року № 308/11651/16-к за фактом самоусунення від процесуального керівництва визнано протиправну бездіяльність прокурорів Ужгородської місцевої прокуратури. Натомість керівник та процесуальний прокурор Ужгородської місцевої прокуратури, в невиправдано нахабний по відношенню до нього спосіб, ігноруючи виконання резолютивної частини судового рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі № 308/11651/16-к, на його неодноразові звернення на особистих приймах, на яких він наполягав на якісному виконанні з їх боку, крім своїх безпосередніх обов`язків, виконати судове рішення, отримував інформацію, що все відбувається виключно в межах норм процесуального законодавства.14.03.2017 року відчувши свою незахищеність та зневажливе ставлення до себе з боку суб`єктів владних повноважень, їх відверте нехтування правовими нормами, діючими в Україні, що безпосередньо спричинило йому значні психічні страждання, принизило його людську гідність і змушує його протягом тривалого часу почувати себе приниженим і зганьбленим, він звернувся особисто із листом, у відповідності до наданих йому Конституцією України прав, які визначені в преамбулі Закону України «Про звернення громадян» до Генерального прокурора України. Генеральна прокуратура України скерувала його лист до Закарпатської обласної прокуратури, з метою вжиття заходів адміністративного впливу з їх боку, на виправлення негативних обставин, що склалися та продовжують перебувати відносно нього, щодо протиправних дій (бездіяльності) службових осіб Ужгородської місцевої прокуратури. В свою чергу управлінський апарат Закарпатської обласної прокуратури проігнорував вимоги Генеральної прокуратури та викладену в його листі інформацію, при цьому повністю самоусунувся від створення законодавчо закріплених механізмів (процедур) по забезпеченню можливості відновлення його прав і свобод, що змусило його звернутися до Закарпатського окружного адміністративного суду з метою захисту своїх прав та законних інтересів, які порушені виключно державним органом, який перебуває на забезпеченні платників податків, з метою захисту прав та законних інтересів громадян. 15.02.2018 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення у справі № 807/523/17, в якому визнав протиправними дії та бездіяльність прокуратури Закарпатської області. Таким чином протиправні дії (бездіяльність) органів прокуратури Закарпатської області, які нівелювали його право на ефективний засіб юридичного захисту, чим примушують його протягом більше чотирьох років перебувати в якості потерпілого від кримінального правопорушення, встановлені судовими актами.

Вказує, що моральна шкода, якої він зазнав від протиправної поведінки державного органу в особі Ужгородської місцевої прокуратури та прокуратури Закарпатської області, і продовжує зазнавати полягає у несприятливому впливі на його особистість, викликану нав`язливим відчуттям усвідомлення, що суб`єкт владних повноважень спрямовує свою діяльність не на захист його прав та законних інтересів, а навпаки проти нього, громадянина України, людини з інвалідністю, створюючи своїми протиправними діями (бездіяльністю) перешкоди в досягненні ним бажаного результату, та, взагалі побудови правової держави в Україні. Перебування під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликану суб`єктом владних повноважень поза розумний сумнів як наслідок призвели до виникнення у нього емоційних, психологічних і нервових зривів, що призвело до каліцтва, про що свідчить набуття позивачем інвалідності другої групи внаслідок перебування його у стані, в якому почастішали ліквородимачні кризи, при яких зростає внутрішньочерепний тиск і прогресують патологічні процеси, виникнення психічних змін, що примушує його, для бодай незначного покращення самопочуття до тривалого лікування в неврологічних відділах різних медичних закладів, постійно перебувати під наглядом лікаря. Одночасно прямий вплив протиправної дії (бездіяльності) органів прокуратури викликав у нього постійне переслідування відчуттям, що він не в змозі відновити свій попередній стан на гідне отримання пенсійного забезпечення, втрачаючи кожен день місяць починаючи з грудня 2013 року кошти в розмірі біля 1000 грн., що порушує його життєвий устрій з усіма пов`язаними з цим негативними наслідками, які зокрема проявляються у душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, зокрема, у зв`язку з довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна (пристойного пенсійного забезпечення), у приниженні з боку правоохоронного органу його честі та гідності, а також ділової репутації. Сума моральної шкоди у 800 000 грн. обумовлена тим, що на теперішній час йому потрібна кваліфікована правнича допомога адвоката або груп адвокатів, яким він довіряє в залежності від різних обставин складності, які вже виникли та можуть виникати при захисті його порушеного права, яке не спроможний захистити призначений для відповідних дій державний орган в особі прокуратури. При цьому йому необхідна сума в грошовому еквіваленті із розрахунку, що правова допомога досвідченого адвоката якому він зможе довірити свою справу коштує 400 грн. за одну годину надання послуг. Крім того, з метою відновлення свого попереднього стану, наскільки це можливо, йому необхідно звертатись до вузькопрофільних спеціалістів в області неврології та психіатрії, із можливим виїздом за кордон, на що потрібно за найскромнішим підрахунком мінімум 5 тис. євро, що складає по курсу НБУ 155000 грн. Також він позбавлений можливості задовольняти свої потреби та потреби своєї родини належним чином, одночасно примушений витрачати свій особистий час та додаткові кошти, пов`язані з його зусиллями, спрямованими на з`ясування та виявлення випадків протиправної поведінки органів прокуратури по відношенню до себе.

Відповідач Прокуратура Закарпатської області подала відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідно до якого проти заявлених позовних вимог заперечила, зазначивши, що позов є необґрунтованим та безпідставним і до задоволення не підлягає. В обґрунтування висловленої позиції зазначив, що 13.03.2014 року до СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області надійшов рапорт уперуповноваженого СДСБЕЗ Ужгородського МВ Ваканич О.В. про те, що 19.12.2011 року за результатами розгляду справи № 2а-576/11 за позовом ОСОБА_1 . Великоберезнянським районним судом було винесено постанову якою зобов`язано командування ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 року по 01.08.1988 року у Львівській республіканській спеціалізованій школі інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та строку безперервної служби у Збройних силах України. Дана постанова вступила в законну силу 30.12.2011 року. Командування ІНФОРМАЦІЯ_1 було належним чином ознайомлене зі змістом вищевикладеної постанови, однак не провело перерахування заробітної плати ОСОБА_1 та не зарахувало строк вислуги років за період навчання ОСОБА_1 у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті. Відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР 13.03.2014 року за № 0000495, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України. В подальшому, 27.03.2014 року до Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області надійшли матеріали перевірки з Закарпатської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону по заяві ОСОБА_1 щодо неправомірних дій службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 по факту неналежного зарахування вислуги років ОСОБА_1 23.08.2014 року відомості за даним фактом внесені в ЄРДР за № 0000621, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. 18.04.23014 року матеріали кримінального провадження № 0000621 об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000495. Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року позов заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано неправомірною бездіяльність командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу військової служби та строку безперервної служби в Збройних силах України строк навчання у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово фізичною підготовкою. Зобов`язано командування ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 року по 01.08.1988 року у Львівській республіканській спецшколі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та строку безперервної служби в збройних силах України, внести зміни у всі відповідні документи та провести у зв`язку з цим перерахунок розміру щомісячного грошового забезпечення. 16.01.2014 року до Львівського апеляційного адміністративного суду ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано апеляційну скарну на постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року. 26.05.2014 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду задоволено скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 , постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року у справі № 2а-576/11 скасовано. Відтак вказане рішення не несе жодних юридичних наслідків, не засвідчує жодних фактів, що мають юридичне значення, тобто таких, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини. В касаційному порядку рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувало ся. Вищевказане кримінальне мпровадження за постановлю слідчого закривалося, а в подальшому така постанова Ужгородською місцевою прокуратурою скасовувалася та поновлювалося досудове розслідування з наданням відповідних вказівок на вчинення ряду слідчих та процесуальних дій. Постановою слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 30.06.2018 року кримінальне провадження № 0000495 від 13.03.2018 року, на підставі п. 1 ч.1 ст. 284 КПК України, закрито у зв`язку з відсутністю склалу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 366 КК України. Таким чином, проведеним досудовим розслідуванням за вищенаведеними фактами спростовано та не підтверджено підстави, доводи і обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 щодо порушення правоохоронними органами та органами прокуратури його інтересів та прав на гідне отримання пенсійного забезпечення, оскільки необхідність зарахування відповідного стажу та проведення перерахунку грошового забезпечення є недоведеним в судовому порядку. А тому жодні дії, рішення чи бездіяльність органів прокуратури не є наслідком порушення його життєвого устрою з усіма пов`язаними з цим негативними наслідками, а саме душевних страждань яких позивач нібито зазнає у зв`язку з протиправною бездіяльністю щодо нього, в тому числі у зв`язку з довготривалими законними сподіваннями на отримання свого майна (пристойного пенсійного забезпечення), у приниженні з боку правоохоронного органу його честі та гідності, а також ділової репутації. Крім цього позивач не долучає жодних доказів, які б підтверджували настання вищевказаних негативних наслідків, оскільки з долучених до позовної заяви медичних документів та висновків лікарів чітко вбачається, що причиною звернення до медичних закладів зі скаргами на постійний головний біль, напади головокружіння, запаморочення, нудоти, підвищення артеріального тиску, «мушки» перед очима, зниження пам`яті, порушення сну, загальну слабкість, хитку ходу, тощо є стійким наслідком перенесеної 22.05.2003 року політравми, внаслідок якої ОСОБА_1 у березні 2014 року визнано інвалідом 3 групи з обліком у невропатолога та сімейного лікаря. Отже, стан здоров`я позивача зазнав суттєвих змін після перенесеної у 2003 році травми. Звідси і тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, затрата часу і зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому реєстрація вищевказаних кримінальних проваджень відбулася у березні 2014 року, з цього часу призначено процесуального керівника Ужгородської місцевої прокуратури та здійснювався нагляд за досудовим розслідуванням прокуратурою області, що свідчить про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною (на думку позивача) дією та негативними наслідками. А відтак наявність заподіяної моральної шкоди позивачем не обґрунтована та не підтверджена відповідними доказами. Також зазначив, що оскільки позивач просить відшкодувати йому шкоду, начебто спричинену тривалим проведенням досудового розслідування у кримінальному провадженні, де його визнано потерпілим та діями (бездіяльністю) органів прокуратури, що здійснюють процесуальне керівництво та нагляд, ст.. 1173 та ст.. 1174 ЦК України до спірних правовідносин не застосовуються.

Від відповідача Державної казначейської служби України також надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначає, що вимоги позивача до Держави Україна та Казначейства не підлягають задоволенню, оскільки є необгрунтованими та безпідставними, оскільки у позовній заяві відсутні підстави для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР, що унеможливлює відшкодування моральної шкоди з державного бюджету. Крім того, сума позову визначена позивачем без відповідного обґрунтування. Позивач посилається на його матеріальні потреби, які мають настати в майбутньому та ним не додано обґрунтований розрахунок суми, що стягується за відшкодування моральної шкоди.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений. У матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача прокуратури Закарпатської області Лемак Р.В. в судовому засіданні відзив до позовної заяви підтримав повністю, проти позову заперечив, зазначивши, що такий є безпідставний і необґрунтований. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Також просив суд не брати до уваги висновок № 2832 судової психологічної експертизи від 09.07.2019 року, оскільки щодо експерта ОСОБА_2 у реєстрі відсутні відомості щодо отримання нею свідоцтва.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд констатує , що зазначена у якості відповідача Ужгородська місцева прокуратура, у судовому засіданні , яке відбулося 12.10.2018 року у іншому складі суду, була визнана неналежним відповідачем.

Заслухавши пояснення представника прокуратури Закарпатської області, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що встановлено ст. 5 ЦПК України.

Частинами 2, 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує саме тим, що перебуваючи з 13.03.2014 року у якості потерпілого у кримінальному провадженні № 0000495 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України та з 27.03.2014 року у кримінальному провадженні № 0000621, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, він був вимушений неодноразово звертатися до керівництва прокуратури Закарпатської області та Ужгородської місцевої прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво у кримінальному провадженні в намаганні спонукати їх до належного виконання обов`язків за призначенням, що погрішило його життєвий устрій та негативно впливає на його стан здоров`я.

Судом встановлено, що у провадженні Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області перебувало кримінальне провадження № 0000495, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 366 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР 13.03.2014 року та кримінальне провадженні № 0000621, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України відомості про яке внесено до ЄРДР 28.03.2014 року.

18.04..2014 року матеріали кримінального провадження № 0000495 та кримінальне провадженні № 0000621 об"єднано в одне кримінальне провадження.

Також встановлено, що 17.07.2014 року слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000495. Разом із тим, зазначена постанова слідчого від 17.07.2014 року постановою в.о. прокурора м. Ужгорода від 20.11.2015 року скасована як необгрунтована .

Крім того, під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні Ковтун В.В. оскаржував бездіяльність прокурора Ужгородської місцевої прокуратури та згідно ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність прокуратури м. Ужгород щодо процесуального керівництва слідчим органом, який проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621, та зобов`язано прокурора організувати процесуальне керівництво слідчим органом в розумний термін та забезпечити якісне доручення по проведенню всіх необхідних слідчих дій по встановленню осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення.

Згідно постанови слідчого Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області від 30.06.2018 року кримінальне провадження № 0000495 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 382, ч.1 ст. 366 КК України. Зокрема, підставою для закриття кримінального провадження стало те, що згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року постанова Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року скасована, у зв`язку з чим відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, а ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, на які вказує ОСОБА_1 , в свою чергу походять від неналежного виконання, на його думку, постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області в частині не зарахування до строку вислуги років періоду навчання у Львівській республіканській спеціалізованій школі-інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою.

Крім того, як встановлено згідно постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року, позивач звертався до суду з позовом про визнання протиправними дій (бездіяльності) прокуратури Закарпатської області пов`язаної з ненаданням відповіді на його звернення від 14.03.2017 року та відшкодування моральної шкоди та судом прийнято рішення про часткове задоволення позову, а саме: визнано протиправною бездіяльність прокуратури Закарпатської області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 14.03.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та зобов`язано прокуратуру Закарпатської області надати відповідь на звернення ОСОБА_1 від 14.03.2017 року відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвала слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 02.12.2016 року та постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.02.2018 року про задоволення скарги та позову позивача свідчать про реалізацію ним передбаченого та гарантованого права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

За змістом ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачами зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього суд зазначає, що позивач повинен був надати достатні докази на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме прокуратурою, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що позивач скористався виключно своїм правом на оскарження рішення слідчого та звернувся до слідчого судді із скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування.

Крім того, встановлено, що 17.07.2014 року слідчим СВ Ужгородського МВ УМВС України в Закарпатській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження № 0000495, однак зазначена постанова слідчого від 17.07.2014 року про закриття кримінального провадження № 0000495 постановою в.о. прокурора м. Ужгорода від 20.11.2015 року була скасована як необгрунтована .

Суд зазначає, що скасування процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. Окрім цього, ця обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вищезазначене свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це було вже зазначено вище.

Такі висновки збігаються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на погіршення стану здоров"я, внаслідок негативних відчуттів, викликаних зневажливим ставленням по відношенню до себе суб"ктом владних повноважень, про що свідчить набуття ним інвалідності.

Однак, доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди саме прокуратурою Закарпатської області та Ужгородською місцевою прокуратурою позивачем не надано.

З досліджених в судовому засіданні долучених до позивачем до позовної заяви медичних документів вбачається, що позивач звертався зі скаргами на постійний головний біль, головокружіння, запаморочення, нудоту, блювоту, яка не приносить полегшення, підвищення АТ, «мушки» перед очима, зниження пам`яті, порушення сну, загальну слабкість, слабість нижніх кінцівок, більше лівої ноги, хитку ходу, болі в підребер`ях ще до внесення відомостей до ЄРДР, зокрема згідно витягу № 466/94 з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 перебував на лікуванні у Перечинській районній лікарні з 03.03.2014 року по 21.03.2014 року з діагнозом наслідки перенесеної 05.03.2003 року ( отриманої у ДТП) важкої ЗЧМТ у вигляді хронічного посттравматичного арахноїдиту з лівобічним гемісиндромом, стійкою краніалгією, частими лікворо-гіпертензивними кризами 2-3 рази на тиждень, помірними когнітивними порушеннями. Дисциркуляторна енцефалопатія з помірними статико- кординаторними розладами. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.. ст. 2, ризик високий. Генералізований остеохондроз хребта з переважним ураженням попереково-крижового відділу з ураженням корінців Л-3 Л-4 зліва з легким парезом лівої стопи з помірним порушенням функції хребта та ходи. Двобічний сколіоз першого ступеню попереково-крижового відділу хребта.

Відповідно до вказаного витягу ОСОБА_1 виписаний без суттєвого покращення для подальшого лікування в амбулаторних умовах під нагляд сімейного лікаря та невропатолога.

Як слідує з долучених медичних документів в подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався за наданням медичної допомоги та перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з наслідками перенесеної у травні 2003 року травми.

Крім того, як убачається з долученої довідки до акта огляду МСЕК № 462479, 03.03.2014 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби. Захворювання пов`язане з проходженням військової служби, а 14.03.2016 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з травмою пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, наведене свідчить, що погіршення здоров`я у позивача настало в результаті перенесеної травми у 2003 році, отриманої в ДТП, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, і не є доказом заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди саме прокуратурою Закарпатської області та Ужгородською місцевою прокуратурою, і посилання позивача на те, що у нього під впливом негативних відчуттів та втрати надії на справедливість, викликаних суб`єктом владних повноважень виникли емоційні, психологічні та нервові зриви, що як наслідок, призвело до каліцтва в результаті погіршення стану його здоров`я є необґрунтованими і спростовується вищезазначеним.

Крім того, суд враховує, що постанова Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 19.12.2011 року згідно якої за позовом заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано неправомірною бездіяльність командування ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу військової служби та строку безперервної служби в Збройних силах України строк навчання у Львівській республіканській спецшколі інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою та зобов`язано командування ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахувати ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1985 року по 01.08.1988 року у Львівській республіканській спецшколі інтернаті з поглибленим вивченням російської мови і літератури та посиленою військово-фізичною підготовкою до загального строку військової служби та строку безперервної служби в Збройних силах України, внести зміни у всі відповідні документи та провести у зв`язку з цим перерахунок розміру щомісячного грошового забезпечення, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2014 року скасовано, і в касаційному порядку рішення суду апеляційної інстанції не оскаржувалося.

У зв`язку з чим безпідставними є посилання позивача на заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з відчуттям що він не в змозі відновити свій попередній стан на гідне отримання пенсійного забезпечення та втрату ним з грудня 2013 року коштів в розмірі біля 1000 грн. щомісяця.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо висновку № 2832 судової психологічної експертизи від 09.07.2019 року, суд, відповідно до статті 110 ЦПК України оцінюючи такий разом з іншими доказами у справі, за правилами ст. 89 ЦПК України, відхиляє його, з огляду на встановлені в ході судового розгляду обставини, викладені вище.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, враховуючи те, що позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідачів та те, що правові підстави для застосування норм статей 1173,1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 23, 1167, 1176 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81,141,258,259,263-265,268,273,352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Закарпатської області та держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.А. Придачук