Постанова

Іменем України

17 червня 2020 року

м. Київ

справа № 128/2757/16-ц

провадження № 61-7762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

особа, яка не брала участі у справі - заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Марчук B. C., Панасюка О. С., Денишенко Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку та визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 06 вересня 2007 року, відповідач ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0420 га з кадастровим номером :01:001:0330 та з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район Вінницька область.

Ця земельна ділянка належала відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 08 серпня 2007 року серії ЯБ № 3951343, виданого на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі приватного нотаріуса Ісаєвої О. Ю. за № 2019 від 14 травня 2005 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 46.

Договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення, позивачка та відповідачка прийшли до згоди щодо істотних умов договору: ціни майна - земельної ділянки, яка складала на момент підписання договору 156 550,00 грн; ця сума була одержана продавцем ОСОБА_2 від позивачки-покупця у момент підписання цього договору та позивачці була передана земельна ділянка.

Рішенням постійно діючого Третейського суду від 10 вересня 2007 року при Товарній Біржі «Південнобузька» справа № 11-028/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 06 вересня 2007 року вищезазначеної земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та за позивачем було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0420 га з кадастровим номером :01:001:0330 та з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район.

У 2015 році ОСОБА_1 звернулась до державного реєстру щоб зареєструвати відповідне право власності, але їй було відмовлено в державній реєстрації належного права на земельну ділянку рішенням від 10 серпня 2015 року № 23536997, оскільки рішення третейських судів не є підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

Позивач зазначала, що відповідач уникає явки до нотаріуса для того, щоб нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06 вересня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0420 га з кадастровим номером :01:001:0330 та з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район. Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0420 га з кадастровим № :01:001:0330 та з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 06 вересня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купила земельну ділянку площею 0,0420 га, кадастровий номер :01:001:0330, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,0420 га кадастровий номер :01:001:0330, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи статті 328, 655 ЦК України та статтю 81 ЗК України; взявши за основу рішення Третейського суду при Товарній біржі «Південнобузька» від 10 вересня 2007 року у справі №1-028/07, а саме те, що судом засвідчено право продавця на предмет договору - спірну земельну ділянку; суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_1 підтверджене бажання на придбання цієї ділянки та на передачу за земельну ділянку покупцю обумовленої сторонами суми коштів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури у порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в інтересах держави в особі Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області та Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що оскільки спірний договір нотаріально не посвідчений, то відповідно до статей 640, 657 ЦК України, такий договір не може вважатись укладеним, у зв`язку з чим не може визнаватись дійсним у судовому порядку на підставі частини другої статті 220 ЦК України. За таких обставин відсутні й правові підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заступник керівника місцевої прокуратури не мав повноважень на звернення з апеляційною скаргою; відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, всі істотні умови договору купівлі-продажу земельної ділянки виконані, позивач користується земельною ділянкою та проживає в будинку на земельній ділянці.

У квітні 2018 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Вінницька місцева прокуратура просить суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 06 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_1 земельну ділянку загальною площею 0,0420 га, кадастровий номер :01:001:0330, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Земельна ділянка належала відповідачу на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 08 серпня 2007 року серії ЯБ № 3951343, виданого на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі приватного нотаріуса Ісаєвої О. Ю. за № 2019 від 14 травня 2005 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю і на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 46 (а. с. 11).

Рішенням постійно діючого Третейського суду від 10 вересня 2007 року при Товарній Біржі «Південнобузька» справа № 11-028/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 06 вересня 2007 року вищезазначеної земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та за позивачкою було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,0420 га з кадастровим номером :01:001:0330 та з цільовим призначенням - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: ділянка 2 СТ «Хімік» Агрономічна сільська рада Вінницький район (а. с. 8).

Відповідно до довідки ТОВ «Флореаль плюс» від 27 серпня 2015 року № 14, орієнтовна ринкова вартість спірної земельної ділянки - 40 000,00 грн (а. с. 9).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно позивачці було відмовлено в державній реєстрації належного права на земельну ділянку рішенням № 23536997 від 10 серпня 2015 року, оскільки рішення третейських судів не є підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно (а. с. 13).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Встановивши, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та державної реєстрації, як передбачено статтею 657 ЦК України у редакції, чинній на час укладення цього договору, а тому цей договір не може бути визнаний судом дійсним на підставі статті 220 ЦК України.

Доводи касаційної скарги про те, що заступник керівника місцевої прокуратури не мав повноважень на звернення з апеляційною скаргою є необґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 45 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Із справи відомо, що прокурор, у межах наданих йому законом повноважень, оскаржив рішення місцевого суду в апеляційному порядку в інтересах Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, у зв`язку з тим, що дані органи не забезпечили належного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах (а. с. 48-49).

Інші доводи касаційної скарги про те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, всі істотні умови договору купівлі-продажу земельної ділянки виконані, позивач користується земельною ділянкою та проживає в будинку на земельній ділянці, висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 23 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко