Постанова

Іменем України

12 червня 2020 року

м. Київ

справа № 591/2787/17

провадження № 61-24142св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Сумська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2018 року у складі судді Шелєхової Г. В. та постанову апеляційного суду Сумської області від 05 березня 2018 року в складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Біляєвої О. М., Кононенко О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради про примусове виконання зобов`язання та визнання квартири об`єктом спадщини.

Позовна заява обґрунтована тим, що в липні 2010 року Сумська міська рада здійснила відчуження земельної ділянки та жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності матері позивача - ОСОБА_2 . Натомість рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради останній надана в найм квартира АДРЕСА_2 . Вважає, що таким чином його мати була позбавлена права власності на приватний будинок та майнового права отримати житло у власність.

Оскільки позивач є спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , то відповідно і його право на отримання спадщини після неї порушено. На звернення позивача до Сумської міської ради, йому була надана відповідь, що ОСОБА_2 була виплачена компенсація за будинок. З відповіддю Сумської міської ради він не згодний.

З урахуванням уточнення просив суд:

зобов`язати відповідача виконати вимоги пункту 7 статті четвертої Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» від 17 листопада 2009 року № 1559-VI, зокрема: надати у власність спадкоємцю - ОСОБА_1 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , квартиру АДРЕСА_2 , яка була надана ОСОБА_2 взамін знесеного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати квартиру АДРЕСА_2 Суми об`єктом спадщини.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Сумської області від 05 березня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суду першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_3 за життя не набула права власності на квартиру АДРЕСА_2 , а тому вказана квартира не може вважатися об`єктом спадщини. Померла мати позивача надала згоду на її вселення в квартиру, надану їй Сумською міською радою рішенням від 16 липня 2010 року, вказане рішення було виконане за її життя, померла його не оспорювала.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 591/2787/17, витребувано її з Зарічного районного суду м. Суми.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 16 квітня 2020 року справу передано ОСОБА_4 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У травні 2018 року адвокат Прихожай Т. І. подала у інтересах ОСОБА_1 касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом не застосовано до спірних правовідносин пункту 7 статті 4 Закону України «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності». Сумська міська рада незаконно позбавила права власності його матір на будинок та земельну ділянку, оскільки вона надавала згоду на обмін, а не на відчуження. Оскільки обміну не відбулось, то мало місце примусове відчуження житлового будинку.

Доводи інших учасників справи

У червні 2018 року Сумська міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказувала, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Зазначала, що за життя ОСОБА_2 не набула права власності на спірну квартиру, а тому вона не може бути об`єктом спадкування.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що на праві власності ОСОБА_2 належала земельна ділянка та розташований на ній жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією державного акту про право приватної власності на землю та копією технічного паспорту.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 06 травня 2010 року № 240, визнано такими, що підлягають знесенню житлові будинки, розташовані за адресами: АДРЕСА_3 ; забезпечити громадян, будинки яких підлягають знесенню, жилими приміщеннями відповідно до вимог чинного законодавства України.

Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 16 липня 2010 року № 427 «Про надання житлових приміщень у новозбудуваному будинку» квартира АДРЕСА_2 Суми була передана ОСОБА_2 .

Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 20 липня 2010 року, ОСОБА_2 та син ОСОБА_5 надали згоду на обмін житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на квартири, розташовані за адресою: АДРЕСА_4 ( ОСОБА_2 ), АДРЕСА_5 ( ОСОБА_5 та членам сім`ї), без доплати жодною з сторін.

Згідно ордеру № 1865 квартира АДРЕСА_6 була надана ОСОБА_2 на одну особу.

ОСОБА_2 за життя отримала ордер на квартиру та вселилася до неї.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Згідно копії довідки № 127 від 29 листопада 2012 року приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Сумської області Сіряченко Н. Ю. ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

На звернення позивача щодо спадкування спірної квартири, виконавчий комітет Сумської міської ради надавав письмові відповіді, згідно яких законних підстав для укладення з ОСОБА_1 договору найму спірного житла немає, оскільки ОСОБА_2 була зареєстрована в квартирі одна, питання спадкування не належать до компетенції виконкому Сумської міської ради.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або заповітом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Ураховуючи наведені вище приписи та беручи до уваги встановлений законодавцем у статті 1218 ЦК України склад спадщини, до спадкодавця не може перейти право власності на право, яке не належало спадкодавцеві.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши, що за життя ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру у встановленому законом порядку не набула, а тому квартира до складу спадщини не увійшла, а відтак обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки такі судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника - адвоката Прихожай Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Сумської області від 05 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун

М. Є. Червинська