Справа № 161/8549/20
Провадження № 2/161/2474/20
У Х В А Л А

05 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В заяві зазначає, що предметом даного позову є стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , який на даний час ніде не працює, знаходиться під слідством за вживання наркотичних засобів, що свідчить про те, що рішення суду ним в добровільному порядку виконуватись не буде. Просить суд заяву задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

При зверненні до суду із заявою позивач надав інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , проте, частки співвласників в житловому будинку не виділено, будь-яких доказів того, що в ОСОБА_2 є відкриті банківські рахунку суду не надано. Разом з тим, звертаючись в суд із заявою заявник просить суд накласти арешт на весь житловий будинок та на всі банківські рахунки боржника.

У поданій до суду заяві заявник не обґрунтував необхідність забезпечення позову, не надав доказів того, що існує реальна загроза відчуження житлового будинку.

Враховуючи, що зазначені заявником відомості є не обґрунтовані та не підтверджені відповідними доказами, а ґрунтуються на припущеннях позивача, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Керуючись ст.ст.150-153 ЦПК України, суд, -

У х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська