Справа № 536/1139/19
Провадження № 2/524/714/20
28 травня 2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: Головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Шило В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення матеріальної шкоди,-
ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової суми в розмірі 6568,64 грн.
10.04.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу, згідно якого було застраховано, в тому числі, автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER 315 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 р.в..
05.03.2018 за участю застрахованого транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 315CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля ТАТА СРТ613 під керуванням ОСОБА_1 відбулась ДТП. Свою вину у вчиненні ДТП ОСОБА_1 визнав повністю, про що сторонами складено повідомлення про ДТП. За договором добровільного страхування позивачем на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було виплачено 9490,10 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПРАТ «СК «ВУСО». ПРАТ «СК "ПЗУ УКРАЇНА" звернулась в порядку суброгації до ПРАТ «СК «ВУСО» та останньою на користь ПРАТ СК "ПЗУ УКРАЇНА" сплачено 2921,46 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою становить 6568,64 грн, які підлягають стягненню з відповідача.
ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, відзив суду не подав.
ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
10.04.2016 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу в тому числі автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 315CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 р.в. (а.с.7-26).
05.03.2018 за участю транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER 315CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 р.в., під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ТАТА СРТ613, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 відбулась ДТП, вину у вчинені якої відповідач по справі визнав. На місці ДТП учасниками пригоди складено повідомлення про ДТП(а.с.27)
05.03.2018 до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подано заяву про настання страхового випадку по договору страхування Авто КАСКО(а.с.28-33)
На момент ДТП транспортний засіб ТАТА СРТ613, реєстраційний номер НОМЕР_2 був забезпечений ПРАТ «СК «ВУСО» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується копією полісу АК/ НОМЕР_3 .
23.05.2018 ПРАТ «СК «ВУСО» отримано вимогу від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку суброгації №192/2018 на суму 9490,10 грн.
Відповідно до ч.1,2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності)(стаття 980 ЦК України).
У відповідності до ч.1 ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОЦІНКА СУДУ
Відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ПРАТ «СК «ВУСО», регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Наведені висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 вересня 2018 року по справі № 464/1937/16-ц; провадження № 61-4756св18 та від 20 березня 2019 року № 199/6667/15-ц, провадження № 61-7921св18.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 4 липня 2018 року провадження № 14-176цс18.
Однак, з пояснень третьої особи страховика особи, відповідальної за завдані збитки вбачається, що останнім було обраховано суму, яка підлягала виплаті на рахунок позивача з урахуванням франшизи, яка була встановлена в договорі добровільного страхування транспортного засобу, хоча із змісту розрахунку страхового відшкодування, проведеного ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» вбачається, що виплачена останнім сума страхового відшкодування не враховувала розмір вказаної франшизи. Крім того, суд враховує те, що ПРАТ «СК «ВУСО» розрахунки проведені виходячи із вартості відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ, хоча до ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» перейшло право вимоги лише в розмірі 9490,10 грн. На переконання суду, проведені ПРАТ «СК «ВУСО» розрахунки покладають додаткову відповідальність на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.
Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 2000 грн, що складається з розміру франшизи за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відтак, позов ПрАТ «СК «ПЗУ УКРАЇНА» підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 584,94 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог(30,45%)
Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265, 280-284 ЦПК України, суд, -
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
В іншій частині вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 584,94 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити, що відповідно до п.3 розділу XII «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Д.Д.Андрієць