КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/139/2020
справа № 359/3659/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Бориспільської міської ради Київської області Лосінця Дмитра Федоровича на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області, постановленого суддею Журавським В.В. 23 липня 2019 року, по цивільній справі за позовом Бориспільської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку,

У С Т А Н О В И Л А:

В травні 2019 року позивач Бориспільська міська рада Київської області звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ГУ Держгеокадастру у Київській області, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

На обґрунтування позовних вимог вказували, що в ході розгляду клопотань про відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, було встановлено факт присвоєння кадастрового номера та державної реєстрації права власності на земельну ділянку, що знаходиться в м. Бориспіль, проте відповідного рішення про її передачу у власність Бориспільською міською радою не приймалось.

Вказували, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку, що знаходиться в м. Бориспіль, загальною площею 0,5 га з кадастровим номером :04:036:0076, зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 40531404, видане 13.07.2015.

Зазначали, що згодом було з?ясовано, що за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірну земельну ділянку сформовано із земельної ділянки, що знаходиться в м. Бориспіль, загальною площею 1,5 га, з кадастровим номером :04:036:0030, попереднім власником якої був ОСОБА_2 , на підставі рішення Бориспільської міської ради №999-13-VI від 26.07.2011.

Зокрема, земельну ділянку площею 1,5 га з кадастровим номером :04:036:0030 було поділено на підставі договору дарування №988 від 19.11.2014 та передано у власність ОСОБА_3 , площею 1,0 га, з кадастровим номером :04:036:0075 та ОСОБА_1 , площею 0,5 га, з кадастровим номером :04:036:0076.

Бориспільською міською радою приймалось рішення від 26 червня 2011 року за №999-13-6 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства у м. Бориспіль». Вказаним рішенням передано безоплатно земельну ділянку, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 1,5 га у власність ОСОБА_2 . Проте, згідно із проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 сформовано земельну ділянку, яка територіально розміщена в іншому місці, ніж земельна ділянка з кадастровим номером :04:036:0030.

Позивач наголошував на тому, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0030 з такою конфігурацією та в цьому місці не розроблявся та не затверджувався відповідним рішенням ради.

За наведених обставин, Бориспільська міська рада просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, загальною площею 0,5 га, з кадастровим номером :04:036:0076, що розташована в м. Бориспіль Київської області, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2019 року в задоволені позову Бориспільської міської ради Київської області до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник Бориспільської міської ради Київської області Лосінець Д.Ф. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом проігноровано та не взято доуваги того, що зі схеми розташування спірної земельної ділянки, даних внесених до Публічної кадастрової карти та Проекту на розроблення земельної ділянки, яка надавалась міською радою ОСОБА_2 убачається, що земельна д іля нка, що відводилась, обмежена іншими вулицями і територіально знаходяться в різних мікрорайонах міста.

Судом не взято до уваги, що територіальна громада міста Бориспіль фактично позбавлена права власності на належну їй земельну ділянку, розміром 0,5 га. Тобто, земельна ділянка, що на сьогодні внесена до Державного земельного кадастру під кадастровим номером :04:036:0076, всупереч встановленому законом порядку, вибула із комунальної власності міста неправомірно. Тобто проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з такоюконфігурацією і в цьому місці не розроблявся і не був затверджений відповідним рішенням міської ради.

Також судом зроблений невірний висновок щодо строків позовної давності. Зокрема, з моменту прийняття рішення про погодження проекту із землеустрою і передачі земельної ділянки у власність громадянам, міська рада вже не є власником землі, що передається і жодним чином не має змоги контролювати дії посадових осіб Державного земельного кадастру так і нових власників.

Крім того вказує, що на сьогодні законодавцем не надано повноважень органам місцевого самоврядування контролювати внесення даних до Державного земельного кадастру, тому випадки незаконного або помилкового внесення даних до земельного кадастру, які порушують право власності територіальної громади виявляються лише під час розгляду заяв громадян щодо відведення земельних ділянок.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

3-і особи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову Бориспільської міської ради Київської області, суд першої інстанції виходив із підстав недоведеності позовних вимог.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом установлено, що рішенням Бориспільської міської ради №764-9-VI від 19.04.2011 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства у м. Борисполі» ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 1,5 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (Том І а.с.35, а.с.35 зворот).

Рішенням Бориспільської міської ради №999-13-VI від 26.07.2011 «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства у м. Борисполі» був затверджений проект землеустрою та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,5 га в м. Бориспіль для ведення особистого селянського господарства (Том І а.с.47, а.с.47 зворот).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №101506208 від 25.10.2017 ОСОБА_2 зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 321500000:04:036:0030, площею 1,5 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в м Бориспіль Київської області (Том І а.с.14).

21 січня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до Бориспільської міської ради з заявою щодо затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, що знаходиться у його власності, із земель сільськогосподарського призначення (для ведення особистого селянського господарства) на землі житлового та громадської забудови (для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) по АДРЕСА_2 (Том І а.с.51, 52-73).

Рішенням Бориспільської міської ради №2971-35-VI від 26.02.2013 було затверджено проект землеустрою та змінено цільове призначення земельної ділянки площею 0,15 га (з загальної площі 1,5 га) з кадастровим номером :01:002:0065 по АДРЕСА_2 на землі житлової та громадської забудови (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) (Том І а.с.50).

На підставі договору дарування земельної ділянки від 19.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Л.Є., ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку площею 1,5 га з кадастровим номером :04:036:0030, що знаходиться в м Бориспіль, на користь ОСОБА_6 - 1/3 частку та на користь ОСОБА_7 - 2/3 частки (Том І а.с.231).

Вказаний договір став підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_6 на 1/3 частину земельної ділянки площею 1,5 га з кадастровим номером :04:036:0030, що знаходиться в м. Бориспіль (Том І а.с.235).

02 березня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір про поділ земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Ткачем Є.В.,згідно з яким, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розподілили належну їм на праві спільної часткової власності земельну ділянку, а саме ОСОБА_6 перейшла у власність частина земельної ділянки площею 0,5000 га (Том І а.с.232-233).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,5 га з кадастровим номером :04:036:0076 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташовується в м. Бориспіль (Том І а.с.238).

Як убачається із листа Управління містобудування та архітектури Бориспільської міської ради щодо надання інформації №04-08/1513 від 23.08.2018 земельна ділянка з кадастровим номером :04:036:0076 відповідно до рішення Бориспільської міської ради №6204-53-V від 07.07.2009 «Про розподіл міста Борисполя на мікрорайони та присвоєння їм назв» знаходиться в АДРЕСА_3 та об?їзною дорогою . Мікрорайон Лозівка не межує з мікрорайоном Бежівка. Між мікрорайоном Лозівка та мікрорайоном Бежівка розташовані, Промінь та Коломичівський. Орієнтована відстань між мікрорайоном Лозівка та мікрорайоном Бежівка складає 3,3 км. (Том І а.с.138).

Крім того, судом установлено, що Бориспільська міська рада зверталась до Бориспільського місцевого прокурора та начальника Бориспільського ВП ГУНП в Київській області із заявою про кримінальне правопорушення щодо протиправного привласнення земельних ділянок територіальної громади міста Борисполя (Том І а.с.22,23).

23.06.2017 за даним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Однак 13.07.2017 постановою слідчого Бориспільського ВП ГУНП в Київській області Черкасова Є.В. кримінальне провадження було закрито у зв?язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України (Том І а.с.236-237).

Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статі 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього.

Саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі №6-140цс14, розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Так, правомірність отримання земельної ділянки первісним власником ОСОБА_2 , яким спірна земельна ділянка в подальшому була відчужена на підставі договору дарування відповідачу ОСОБА_1 , позивачем не оспорювалась.

Жодного доказу того, що право власності на землю або ж договір дарування від 19.11.2014 визнано недійсним, під час судового розгляду не здобуто. Позивачем не доведено того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі.

Витребовувати майно (землю) від добросовісного набувача з підстав, що визначені ст. 388 ЦК України, можливо за дотримання виписаного законодавцем алгоритму: віндикаційний позов пред?являється до останнього володільця при одночасній вимозі про визнання недійсним правочину, на підставі якого власник вперше втратив своє майно.

За відсутності такої вимоги, незважаючи на явні порушення вимог земельного законодавства при переході права власності на спірну ділянку, суд, відповідно до принципу диспозитивності, не вправі задовольнити вимогу, яка не пред?являлася.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду, що спірна земельна ділянка площею 1,5 га з кадастровим номером :04:036:0030 вибула з володіння Бориспільської міської ради Київської області з її власної волі, оформленої рішеннями, які не були оскаржені, скасовані та не визнані недійсними у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу (далі - ЗК) України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з огляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому разі вимогу про визнання відповідного рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично метою пред`явлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (зокрема, права власності), що виникло внаслідок реалізації вказаного рішення суб`єкта владних повноважень.

Статтями 328, 329 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як убачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 набув права власності на земельну ділянку у встановлений законом спосіб, шляхом укладання правочину, який визнаний державними органами, відповідачем зареєстровано право власності у встановленому законом порядку, отже ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, так як ОСОБА_2 , який подарував частину земельної ділянки ОСОБА_1 , належала земельна ділянка на праві власності на підставі рішення Бориспільської міської ради.

За викладених обставин колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що за відсутності позовної вимоги про визнання первинного рішення про право приватної власності на землю, що було видано на ім?я Голіяда Б.В., відсутні підстави для застосування положень ст. 388 ЦК України та витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 .

Отже, судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Бориспільської міської ради Київської області Лосінця Дмитра Федоровича залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 09 червня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: