Дата документу 02.06.2020 Справа № 554/7999/16-ц
Провадження №2/554/129/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

при секретарі Таран В.І.,

за участю учасників справи:

представник позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, мотивуючи який зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 проживає поверхом вище у квартирі НОМЕР_2 того ж будинку. 08.07.2016 року вночі квартиру позивача було затоплено. Факт пошкодження квартири АДРЕСА_1 був зафіксований в Полтавському відділі поліції за №16640. Згідно з актом обстеження від 08.07.2016 року, що складений та затверджений головою житлового кооперативу «МЕДИК», причиною затоплення було халатне відношення відповідача до санітарно-технічних приладів в своїй квартирі. Згідно з тим же актом, позивачу завдано майнову шкоду, внаслідок залиття квартира потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкання в ній стало неможливим.

Згідно звіту з незалежної оцінки майна від 27.07.2016 року, а саме: однокімнатної квартири на 2-му поверсі 5-ти поверхового житлового будинку, загальною площею 29,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , складеним суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , вартість завданих матеріальних збитків проведення ремонту квартири позивача становить 20020 гривень. Посилаючись на те, що залиття сталося з вини ОСОБА_3 , позивач просить стягнути з відповідача на відшкодування, завданої їй залиттям квартири, матеріальну шкоду у розмірі 20020 гривень та судові витрати. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду у розмірі 3000 гривень, яка виразилась у переживаннях з приводу пошкодження власного майна, порушення звичного способу життя, погіршенні здоров`я.

Ухвалою суду від 08.12.2016 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 15.02.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень залишено без розгляду.

Заочним рішенням суду від 23.08.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в розмірі 20020 гривень.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що при винесенні вказаного заочного рішення він не був присутнім в судовому засіданні та не отримував повісток. Також, повідомив про наявність доказів, які мають істотне значення для справи, зокрема, що відповідач не є власником квартири АДРЕСА_4 та не має відношення щодо залиття квартири ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27.12.2019 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Скасовано заочне рішення суду від 23.08.2017 року, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Суд вирішив розглядати справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_2 таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.126 - довідка). З довідки (т.1 а.с.49) та копії паспорту позивача (т.1 а.с.51-53) вбачається, що місце проживання позивача зареєстроване за тією ж адресою.

Згідно акту обстеження від 08.07.2016 року, що затверджений головою житлового кооперативу «МЕДИК» у складі членів комісії та у присутності власника квартири НОМЕР_3 , встановлено, що 08.07.2016 року у квартирі НОМЕР_3 , власником якої є ОСОБА_2 , сталося затоплення квартиронаймачем квартири АДРЕСА_4 , власником якої є ОСОБА_3 . Встановлені пошкодження: електрощит залитий водою, що призвело до знеструмлення квартири на дві доби; п`ятна в кількості 8 шт жовтого кольору на стелі (кухня, коридор, ванна та залитий куток кімнати); шпалери здуті та відстали від стіни в коридорі; відстала штукатурка на стелі в коридорі; розбухли міжкімнатні двері та перекосилися в кількості 3 шт. (кухня, коридор, кімната); лінолеум відстав від підлоги та деформований ( в коридорі та на кухні); профіль кухонної меблі пошкоджено. Факт пошкодження від затоплення квартири НОМЕР_3 був зафіксований в Полтавському відділі поліції № 16640 (т.1 а.с.5).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 27.07.2016 року внаслідок залиття водою з верхнього поверху було пошкоджено кімнату, кухню, коридор, санвузол квартири позивача, вартість збитків, завданих власнику квартири АДРЕСА_1 , становить 20020 гривень (т.1 а.с.6-41).

Позивач стверджує, що залиття її квартири сталося з вини ОСОБА_3 .

Відповідач заперечив своє відношення до спричинення шкоди позивачу, користування квартирою АДРЕСА_4 та належність йому на праві власності вказаної квартири.

Суд вважає слушними доводи відповідача, викладеними в його письмовій заяві, виходячи з наступного.

Згідно довідки №4993 від 24.05.2019 року (т.1 а.с.151), у відповідності до матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» право власності на квартиру НОМЕР_2 у будинку квартирного типу за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_4 не зареєстровано.

Відповідно договору дарування від 30.06.1993 року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_5 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_4 (т.1 а.с.231-232).

Згідно паспорту громадянина України (т.1 а.с.148), відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 .

Згідно довідки житлового кооперативу «Медик» від 16.12.2019 року, наданої позивачем, з 2015 року в квартирі ОСОБА_3 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 постійно проживають різні квартиронаймачі (т.1 а.с.163).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ч ч. 1, 2ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками визнаються: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Сулу України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяла особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, за загальними правилами цивільна відповідальність за завдану майнову і моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: - неправомірних дій, заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди, причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду).

При цьому обов`язок щодо доказування факту заподіяння шкоди відповідачем та її розмір покладається саме на позивача, про що зазначив Верховний Суду України в своїй постанові від 03.12.2014 року по справі №6-183цс14.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів, що квартира АДРЕСА_4 за правом власності належить відповідачу ОСОБА_3 і що саме ця особа має нести цивільну відповідальність за спричинення шкоди позивачу.

Таким чином, при розгляді спору позивачем ОСОБА_2 не доведено судові, що саме відповідачем ОСОБА_3 спричинено шкоду внаслідок пошкодження належного позивачеві майна, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача ОСОБА_3 .

Що стосується стягнення моральної шкоди на користь позивача, то відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» із змінами і доповненнями та ст. 1167 ЦК України, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності вини відповідача у її завданні.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст.81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вважає, що у встановленому законом порядку не було доведено факту спричинення відповідачем позивачу шкоди, в зв`язку з залиттям її квартири.

Отже, підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,22,23,1166,1167 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 355 ЦПК України подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_9 .

Повний текст судового рішення складено 09.06.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова