Справа № 444/725/20
Провадження № 2/444/617/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Обгрунтовує позовні вимоги наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося наступне спадкове майно: 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

14 вересня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт на його користь, який посвідчений секретарем Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 48.

Вказує, що згаданий вище будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 31.10.1988р на праві колгоспного двору.

Рішенням виконавчого комітету Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області від 29.10.2018 року № 48 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору», проведено розподіл часток бувшого колгоспного двору в АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 , 1913 р.н., та ОСОБА_2 , 1928 р.н., по 1/2 частині.

Позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.03.2020 р. на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 . ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. Зазначає, що коли він звернувся до нотаріальної контори, то нотаріус видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у ОСОБА_2 відсутнє належним чином зареєстроване право власності на 1/2 частину житлового будинку. У зв`язку із вищенаведеним просить задоволити позов.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить такі задоволити.

Представник відповідача Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти задоволення позову.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. При вирішенні питання по суті покладається на думку суду.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, фактично визнав їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Жовківським РВДРАЦС ГТУЮ у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

14 вересня 2012 року ОСОБА_2 склала заповіт, із змісту якого вбачається, що вона на випадок своєї смерті робить таке заповітне розпорядження, а саме все своє майно заповідає ОСОБА_1 , тобто позивачу по справі.

Такий заповіт посвідчено секретарем Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області ОСОБА_4 . Заповіт не змінювався і не скасовувався, що стверджується його копією.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Після смерті ОСОБА_2 залишилося наступне спадкове майно: 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згаданий вище будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 31.10.1988р на праві колгоспного двору.

Рішенням виконавчого комітету Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області від 29.10.2018 року № 48 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору» проведено розподіл часток бувшого колгоспного двору в АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 , 1913 р.н., та ОСОБА_2 , 1928 р.н., по 1/2 частині.

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах тобто по 1/2 частині кожна.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, за таким умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Із копії довідки КП ЛОР Червоноградського МБТІ від 03.09.2019 року № 4874, виданої ОСОБА_1 вбачається, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Боянецької сільської ради 31.10.1988 року, згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 305 від 27.10.1988 року в реєстрову книгу за р. № 284. Дублікат свідоцтва про право власності на вищезазначений житловий будинок не видавався.

Судом встановлено, що позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.03.2020 р. на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Боянецької сільської ради Жовківського району Львівської області 31 жовтня 1988 року, після смерті якої ОСОБА_2 спадщину фактично прийняла, а юридично не оформила.

Із листа Жовківської державної нотаріальної контори від 02.03.2020 року вбачається, що така повідомляє, що відповідно до довідки Боянецької сільської ради та рішення про розподіл спадкового майна станом на 30 червня 1990 року одним із членів двору будинку, що розташований в АДРЕСА_1 являлася ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Жовківська ДНК відмовляє ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки йому необхідно подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документу на вищевказаний житловий будинок на члена двору, а саме ОСОБА_2 .

Відповідно до п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після сметі ОСОБА_2 та фактично спадщину після неї прийняв. ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняла, але юридично не оформила. Позивач не може оформити спадщину, яка належала померлій, так як відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний житловий будинок на члена двору, а саме ОСОБА_2 , які водночас не можуть бути видані на ім`я померлої.

З врахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, фактично визнав їх, а також з врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку і у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З врахуванням Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Суддя: Ясиновський Р. Б.