Справа № 216/7079/19
провадження №2-о/216/11/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Клименко О.В.

без участі сторін та згідно ст. 247 ЦПК України, без застосування технічних засобів

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту, який має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

20.11.2019 року заявник ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про встановлення фактів, які мають юридичне значення, заінтересована особа: Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Свою заяву обґрунтовує наступним: вона - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі № 3 Нагорського району Кіровоградської області, РСФСР. Батько заявника - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є по національності німець, який згідно довідки про реабілітацію № 5/13-73 від 13.05.1992 року надану МВС РСФСР, був визнаний як політично репресований на підставі Закону РСФСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій» від 18.10.1991 року. З дитинства в родині заявника вони святкували крім українських свят, німецькі національні свята, підтримували національні німецькі традиції. В майбутньому заявник планує переїхати на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкає її рідна тітка - ОСОБА_4 , рідна сестра - ОСОБА_5 , двоюрідний брат - ОСОБА_6 , двоюрідна сестра - ОСОБА_7 , з якими заявник підтримує родинні зв`язки. Саме для цього заявник почала збирати документи для підтвердження свого походження та відновлення до німецької національності. Після надання документів до консульства Федеративної республіки Німеччина, 27.09.2019 року, заявник отримала лист - відповідь про те, що їй необхідно встановити юридичний факт - підтвердити свою національність в судовому порядку. З метою внесення змін до графи «національність» в актовому записі про народження, заявник зверталася 05.11.2019 року до заінтересованої особи, але отримала лист -відповідь за вих. №3032/14.5/15-32 від 08.11.2019 року, де вказано, що згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року (зі змінами) передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність, але до компетенції відділов державної реєстрації актів цивільного стану це питання не входить, та заявнику було запропоновано звернутися для встановлення факту, що має юридичне значення до суду. аким чином, оскільки заявник не має можливості самостійно вирішити питання про встановлення національності, вона змушена звернутися з заявою до суду. Просить суд винести рішення, яким встановити юридичний факт належності її ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, до національної меншини «німці» та до національності «німка».

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд її заяви про встановлення факту, який має юридичне значення, без її участі, просить суд заяву задовольнити.

Представник зацікавленої особи: Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в судове засідання не з`явилася, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника, жодних заперечень та клопотань щодо заявлених вимог не має.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі № 3 Нагорського району Кіровоградської області, РСФСР, що підтверджується свідоцтвом про народження,актовим записом про народження, свідоцтвом про шлюб (а.с.9,10,11-12).

Батько заявника - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 є по національності німець, який згідно довідки про реабілітацію № 5/13-73 від 13.05.1992 року надану МВС РСФСР, був визнаний як політично репресований на підставі Закону РСФСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій» від 18.10.1991 року (довідка про реабілітацію а.с.14).

В майбутньому заявник планує переїхати на постійне місце проживання до Німеччини, де мешкає її рідня. Саме для цього заявник почала збирати документи для підтвердження свого походження та відновлення до німецької національності.

Після надання документів до консульства Федеративної республіки Німеччина, 27.09.2019 року, заявник отримала лист - відповідь про те, що їй необхідно встановити юридичний факт - підтвердити свою національність в судовому порядку (а.с.16)

З метою внесення змін до графи «національність» в актовому записі про народження заявник зверталася 05.11.2019 року з заявою до заінтересованої особи, але отримала лист -відповідь за вих., №3032/14.5/15-32 від 08.11.2019 року, де вказано, що згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25.06.1992 року (зі змінами) передбачено, що громадяни України мають право вільно обирати і відновлювати національність, але до компетенції відділов державної реєстрації актів цивільного стану це питання не входить, та заявнику було запропоновано звернутися для встановлення факту, що має юридичне значення до суду (а.с. 15).

Таким чином, оскільки заявник не має можливості самостійно вирішити питання про встановлення національності, вона змушена звернутися з заявою до суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Під час визначення предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Положеннями частин першої - третьої статті 49 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та в яких зазначено про можливість оскарження його у судовому порядку.

Підпунктами 2.13.1, 2.13.2 пункту 2.13 розділу ІІ Правил визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану, постанова адміністративного суду.

Отже, органи державної реєстрації актів цивільного стану за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін.

У частині першій статті 315 ЦПК наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоч за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення).

Відповідно до статті 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

При цьому чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах органами державної реєстрації актів цивільного стану національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах органів державної реєстрації актів цивільного стану відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Отже, національна належність особи є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічну правову позицію Велика Палата Верховного Суду висловила, зокрема, в постановах від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 та від 11 вересня 2019 року у справі № 810/2732/18 (К/9901/5276/19) (провадження № 11-381апп19).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, який має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 18, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський районний у місті Кривому Розі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту, який має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя М. В. Бутенко