Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 640/13714/17

провадження № 61-44478св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Коваленко І. П., Овсяннікової А. І., Сащенко І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на жилий будинок АДРЕСА_1 . У визначений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у зв`язку із наявністю заповіту ОСОБА_3 , складеного 12 грудня 1989 року, згідно якого спірний жилий будинок спадкодавець заповіла відповідачу ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_3 не прийняв, оскільки у встановлений строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звернувся, на час відкриття спадщини із спадкодавцем не проживав, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка проживала у будинку АДРЕСА_2 , з його нині покійним батьком ОСОБА_4 12 грудня 1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, згідно якого остання зобов`язалася довічно утримувати ОСОБА_4 . У той же день ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла йому жилий будинок АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що про факт смерті ОСОБА_3 йому стало відомо лише після отримання копії позовної заяви ОСОБА_1 , а тому строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин, ОСОБА_2 просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року у складі головуючого судді Бородіної Н. М. первісний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не надано доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , та прийняла спадщину у встановленому законом порядку.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2018 року скасовано. У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк терміном один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту та смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому судом враховано волю спадкодавця, як прояв свободи заповіту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У вересні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом безпідставно скасовано законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, та не враховано те, що ОСОБА_2 з власної волі не бажав підтримувати будь-які стосунки із своїм батьком ОСОБА_4 , який був інвалідом та потребував сторонньої допомоги, ні з ОСОБА_3 ні з ОСОБА_1 , які доглядали ОСОБА_4 , його не цікавило їх життя. Отже відповідач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчинив визначених законом дій для прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її прийняття. Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення статті 63 Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідачем дії чи бездіяльність нотаріуса не оскаржувалися. Натомість суд першої інстанції при вирішенні даної справи дійшов правильного висновку про неповажність причин пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому 31 жовтня 2018 року відзиві, ОСОБА_2 просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги безпідставні, оскільки про існування заповіту відповідачу стало відомо під час розгляду даної справи, а людина не може вчинити дії, які передбачені законом, якщо їй не відомо, що таке право на такі дії є. При вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, апеляційним судом вірно врахована свобода заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка з 1988 року мешкала у будинку АДРЕСА_1 , з нині покійним батьком відповідача - ОСОБА_4 у цивільному шлюбі.

12 грудня 1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання.

Того ж дня ОСОБА_3 склала заповіт на сина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , згідно якого заповіла будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

На час складання заповіту ОСОБА_2 був неповнолітнім, заповіт був чинним на час смерті ОСОБА_3 .

Згідно реєстраційного посвідчення Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 лютого 2000 року жилий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору довічного утримання, укладеного 12 грудня 1989 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження та укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенка А. С. від 22 серпня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно - жилий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що при розгляді спадкової справи № 10/2017, зведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено, що спадкодавцем за життя складений заповіт, посвідчений 12 грудня 1989 року державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, за реєстровим № І-8420, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла належний їй жилий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Спадкуванням відповідно до статті 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України).

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування вимог зустрічного позову позивач вказував, що не знав про існування заповіту на його користь до отримання повідомлення нотаріуса.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18).

Установивши, що про існування заповіту та факт смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 дізнався після направлення йому копії позовної заяви ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок, що наведені обставини є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки встановлених судом обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду та не містить зазначення обставин і доказів про обізнаність ОСОБА_2 про існування заповіту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко