Справа № 559/1254/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Протас Ю.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є у спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити квартиру АДРЕСА_1 між нею та відповідачем ОСОБА_3 в натурі в ідеальних частках виділивши позивачці та відповідачу по 1/2 частині квартири. У разі, якщо виділ (поділ) квартири технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то поділ (виділ) ідеальних часток провести, з присудженням грошової компенсації співвласнику (співвласникам), частка (частки) якого (яких) зменшилась (зменшились). У випадку не можливості виділити 1/2 частину квартири в натурі, встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованих шлюбних відносинах. Від вказаного шлюбу у них народилось двоє дітей: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

02 жовтня 2017 року Дубенського міськрайонним судом Рівненської області було винесено рішення по справі № 559/2280/16-ц про розірвання шлюбу між сторонами та стягнення аліментів.

Під час перебування у шлюбі, а саме 03 грудня 2002 року, сторонами було укладено нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л. Л., договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка діяла від імені ОСОБА_8 та від імені її неповнолітнього сина ОСОБА_9 , з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої сторони,оформили купівлю квартири НОМЕР_3 , житловою площею 36.1 кв. м., яка складається з: 1 коридор 8.2 кв. м., 2 вб. Шафа 0.8 кв. м., З кухня - 7.3 кв. м., 4 жила 17.3 кв. м., 5 жила 11.0 кв.м., 6 комора 0.4 кв. м., 7 жила 7.8 кв. м., 8 туалет 1.1 кв. м., ванна 2.7 кв. м., що становить загальну площу 56.6 кв. м. та знаходиться ця квартира в АДРЕСА_3 .

Таким чином, позивач та відповідач є співвласниками даної квартири, яким належить по 1/2 ідеальної частини квартири. Добровільно поділити вказане майно сторони не можуть, тому були змушені звернутись з позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити, встановити порядок користування квартирою, згідно висновку експертизи, а саме позивачу залишити у користуванні дві кімнати, оскільки на утриманні у неї є діти, відповідач позбавлений батьківських прав щодо них, а відповідачу виділити велику кімнату.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення.

Суд, заслухавши сторони, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 1998 року. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11-12).

Під час шлюбу придбали нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 56.6 кв. м., житловою площею 36.1 кв. м., яка складається з: 1 коридор 8.2 кв. м., 2 вб. Шафа 0.8 кв. м., З кухня - 7.3 кв. м., 4 жила 17.3 кв. м., 5 жила 11.0 кв.м., 6 комора 0.4 кв. м., 7 жила 7.8 кв. м., 8 туалет 1.1 кв. м., ванна 2.7 кв. м. Про це свідчить Договір купівлі-продажу від 03 грудня 2002 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Дубенської нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3804 (а.с. 13).

Згідно довідки №48 від 30.01.2018 виданої Комунальним підприємством «Архітектор» ОСОБА_3 та ОСОБА_2 їм належить по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 (а.с.14).

Згідно Висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи №8746-8747 від 30.01.2020, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату проведення експертизи становить 577739 грн; ринкова вартість 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 становить 288870 грн; розподіл в натурі відповідно до ідеальних часток співвласників трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 неможливий; виходячи з того, що розподіл в натурі, відповідно до ідеальних часток співвласників квартири АДРЕСА_1 неможливий варіанти поділу не визначаються; за наявності в досліджуваній квартирі трьох житлових кімнат встановити порядок користування спірними житловими приміщенням можливо, але враховуючи різницю в площах кімнат можливі варіанти порядку користування матимуть відхилення від ідеальних часток співвласників; виходячи з об`ємно-планувальних рішень квартири та кількості і площ кімнат пропонується слідуючий варіант порядку користування квартирою АДРЕСА_1 :

-першому співвласнику пропонується надати в користування кімнату (4) площею 17,3кв.м. з балконом площею 0,7кв.м.;

-другому співвласнику кімнату (5) площею 11,0кв.м. з лоджією площею 1,1кв.м. і коморою (6) площею 0,4кв.м. та кімнату (7) площею 7,3 кв.м.;

-допоміжні приміщення загальною площею 20,1кв.м., в тому числі коридор (1) площею 8,2кв.м., комору (2) площею 0,8кв.м., кухню (З) площею 7,3кв.м., туалет (8) площею 1,1 кв.м. та ванну (9) площею 2,7кв.м. залишити в спільному користуванні (а.с.60-71).

Оскільки, в судовому засіданні сторони дійшли згоди стосовно розподілу квартири АДРЕСА_1 та встановлення порядку користування, відповідно до запропонованого варіанту експертом, суд приходить до висновку про поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачкою право користування кімнатою (5) площею 11,0кв.м. з лоджією площею 1,1кв.м. і коморою (6) площею 0,4кв.м. та кімнатою (7) площею 7,3 кв.м., частка співвласника становить 53/100, а за відповідачем визнати право користування кімнатою (4) площею 17,3кв.м. з балконом площею 0,7кв.м, частка співвласника становить 47/100. Допоміжні приміщення загальною площею 20,1 кв.м., в тому числі коридор (1) площею 8,2кв.м., комору (2) площею 0,8кв.м., кухню (З) площею 7,3кв.м., туалет (8) площею 1,1 кв.м. та ванну (9) площею 2,7кв.м. залишити в спільному користуванні сторін.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (місце прживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, - задовольнити частково.

Поділити квартиру АДРЕСА_1 в натурі, встановивши наступний порядок користування квартирою:

- ОСОБА_3 надати в користування кімнату (4) площею 17,3 кв.м. з балконом площею 0,7 кв.м.;

- ОСОБА_2 надати в користування кімнату (5) площею 11,0 кв.м. з лоджією площею 1,1 кв.м. і коморою (6) площею 0,4 кв.м. та кімнату (7) площею 7,3 кв.м.;

Допоміжні приміщення загальною площею 20,1 кв.м., в тому числі: коридор (1) площею 8,2 кв.м., комору (2) площею 0,8 кв.м., кухню (З) площею 7,3 кв.м., туалет (8) площею 1,1 кв.м. та ванну (9) площею 2,7 кв.м. - залишити в спільному користуванні.

Частки співвласників становлять: 47/100 - ОСОБА_3 та 53/100 - ОСОБА_2 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 на усій території України з 12 березня 2020 року встановлено карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID19)» №540-ІХ від 30 березня 2020 року визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках автоматично продовжуються на період дії карантину.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2020.

Суддя Р.В. Ралець