Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 202/5486/15-ц

провадження № 61-4488св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргуакціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 березня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/125889/3161/73, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 35 144 доларів США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту до 12 березня 2014 року. В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 014/125889/3161/73/2 від 14 березня 2007 року, відповідно умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед банком як солідарний із позичальником боржник за належне виконання зобов`язань, що випливають із умов вищезгаданого кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 належним чином своїх обов`язків за кредитним договором не виконував, в результаті чого станом на 13 травня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 2 634 912 грн 23 коп.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року в розмірі 2 634 912 грн 23 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 жовтня 2015 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 634 912 грн 23 коп., з яких: 540 618 грн 01 коп. - тіло кредиту, 417 783 грн 46 коп. - проценти; 1 676 510 грн 76 коп. - пеня. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі належним чином не виконували взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та договором поруки, у зв`язку з чим виникла заборгованість, тому суд за встановлених обставин вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення на його користь солідарно з відповідачів підтвердженої розрахунком суми заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову до поручителя ОСОБА_2 скасовано, у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, дійшовши правильного висновку про утворення кредитної заборгованості, суд помилково стягнув її також з поручителя в солідарному порядку. Банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, 28 грудня 2010 року ОСОБА_1 здійснив останнє погашення заборгованості за кредитом та за відсотками, в подальшому жодних погашень заборгованості не вчиняв. Таким чином, позивач повинен був вимагати стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором у шестимісячний строк з часу прострочення несплаченої заборгованості. Проте до суду з даним позовом, в тому числі і до поручителя, банк звернувся лише у червні 2015 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого статтею 559 ЦК України. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову до поручителя.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у позові, позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк звернувся до позичальника і поручителя із достроковою вимогою 21 травня 2015 року, чим змінив кінцевий строк повернення кредиту на 21 червня 2015 року, а тому відлік шестимісячного строку на пред`явлення вимог до поручителя у судовому порядку почався із цієї дати та не закінчився на момент звернення позивача до суду у червні 2015 року. Крім того, за договором поруки строк позовної давності становить 5 років.

В частині задоволення вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 постанова апеляційного суду не оскаржується та колегією суддів не переглядається з огляду на межа касаційного перегляду справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди установили, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,та позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/125889/3161/73 від 13 березня 2007 року, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 35 144доларів США зі сплатою13,5 % річних за користування кредитними коштами на строк до 12березня 2014 року згідно графіку погашення кредиту, що є невід`ємною частиною кредитного договору.

В забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 014/125889/3161/73/2 від 14березня 2007 року,відповідно умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед банком,як солідарний із позичальником боржник,за належне виконання зобов`язань,що випливають із умов вищезгаданого кредитного договору.

06березня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до вказаного кредитного договору,за умовами якої сторони збільшили строк кредиту на 24 календарних місяці, тобто загальний строк кредиту визначено у 108 місяців з 13березня 2007 року по 12березня 2016 року згідно графіку погашення, а також позичальнику 06 вересня 2009 року видано додатковий транш в сумі 885 доларів 97 центів США. Сторонами погоджено та підписано графік погашення кредиту у новій редакції.

У зв`язку з укладенням між банком та позичальником додаткової угоди № 1 до кредитного договору, 06березня 2009 року між банком та поручителем також укладено додаткову угоду до договору поруки.

Кредитним договором та додатковою угодою № 1 передбачений обов`язок позичальника сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених кредитним договором, графіком погашення кредиту, а у випадку порушення зобов`язань- сплатити банку неустойку.

ОСОБА_1 належним чином своїх обов`язків за кредитним договором та додатковою угодою не виконував, своєчасно та у повному обсязі не здійснював повернення боргу, в результаті чого станом на 13травня 2015 року має прострочену заборгованість в загальному розмірі 2 634912 грн 23 коп., з яких: 26195 доларів 83 центиСША - непогашена сума кредиту, 20243 долари 84 центиСША - несплачені проценти,1 676510 грн 76 коп. -пеня.

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі пункту 6.5 кредитного договору кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та неустойки у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав позичальника, включаючи забезпечення за цим договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення позичальника рекомендованим листом.

Звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови, і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

З урахуванням викладеного, звернувшись із достроковою вимогою про повернення кредиту, банк змінив кінцевий строк виконання зобов`язань за кредитним договором із 12 березня 2016 року на 21 червня 2015 року (30 день із дати отримання дострокової вимоги).

Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено погашення кредиту ануїтетними, тобто періодичними, платежами щомісячно.

Строк дії договору поруки не встановлений, оскільки умова договору про те, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та зобов`язань поручителя за цими договорами, не можна вважати встановленням строку дії договору поруки.

Суди встановили, що останній платіж на погашення кредиту здійснено 28 грудня 2010 року, а із позовом банк звернувся 24 червня 2015 року.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж обсязі, що і боржник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, в тому числі, виникнення підстав для дострокового повного/часткового погашення зобов`язання за вимогою кредитора, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

При вирішенні справи апеляційний суд внаслідок порушення норм матеріального права обрахував строк дії поруки із дати останнього платежу за кредитом, а не із моменту закінчення строку дії кредитного договору у зв`язку із застосуванням права на дострокове стягнення кредиту; не врахував кінцевий строк кредитування - 21 червня 2015 року та дійшов передчасного висновку щодо припинення поруки ОСОБА_2 в цілому, з огляду на те, що позов подано 24 червня 2015 року.

Таким чином, порука ОСОБА_2 припинилася лише в частині щомісячних зобов`язань (поза межами шестимісячного строку до звернення банку із позовом до боржника і поручителя), проте діє в іншій частині, на що суд апеляційної інстанції уваги не звернув та не визначив належним чином обсяг відповідальності поручителя.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення процесуального права, що унеможливили встановлення обставин про те, які платежі за кредитом заявлені до стягнення із поручителя в межах строку дії поруки, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню у частині вирішення позову про стягнення боргу із поручителя із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно частини третьої статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року скасувати у частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик