ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1280/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Майстренко О.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 25.12.2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Петриченко О.О., стягнути з ОСОБА_3 на її користь збитки, пов`язані з придбанням квартири у сумі 5426621грн, стягнути з ОСОБА_2 на її користь збитки, які пов`язані з оплатою комунальних послуг та ремонтних робіт у сумі 45034,81 грн.

25 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про забезпечення позову та просила накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , на квартиру АДРЕСА_1 . Заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна , а саме квартиру АДРЕСА_1 . Накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 , а саме на Ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , земельну ділянку кадастровий № :00:006:0061 яка розташована за адресою АДРЕСА_4 .

Заява обґрунтована тим, що забезпечення позову необхідно для запобігання в подальшому порушення прав позивача, та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, оскільки позивач є добросовісним набувачем майна та має право на відшкодування заподіяних їй збитків та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з забезпеченням позову зустрічне забезпечення по справі не застосовано. В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.

Вказала, що вона звернулась з позовом до двох відповідачів із різними позовними вимогами та просила визнати договір купівлі-продажу недійсним, застосувати наслідки недійсності правочину та відшкодувати майнову шкоду, як добросовісному набувачу нерухомого майна, а саме з відповідача ОСОБА_3 на свою користь збитки, пов`язані з придбанням квартири АДРЕСА_1 у сумі 541621 грн, а з ОСОБА_2 стягнути збитки, пов`язані зі сплатою комунальних послуг та ремонтних робіт у сумі 45034,81 грн.

Вважає, що судом першої інстанції забезпечено лише одну позовну вимогу до відповідача ОСОБА_2 , а інша позовна вимоги до відповідача ОСОБА_3 , яка є значно більшою у грошовому еквіваленті залишена без забезпечення, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Окрім цього, зазначає, що всупереч вимог статті 153 ЦПК України суд першої інстанції розглянув заяву з порушенням процесуальних строків, 10 грудня 2019 року.

Представником ОСОБА_5 ОСОБА_6 надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що предметом позовних вимог є стягнення грошових коштів, а не речові права на нерухоме майно, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами, внаслідок забезпечення позову буде порушено право власності ОСОБА_5 та право на розпорядження своїм майном. Зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення в майбутньому та не доведено, що майно належить саме ОСОБА_5 , оскільки квартира АДРЕСА_3 відчужена ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 04.07.2014 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, оскільки вважає її обґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що позивач рішення суду не виконала, квартиру яка належить на праві власності ОСОБА_2 не звільнила та не повернула власнику, продовжує у ній проживати проти волі власника всупереч судовому рішенню, право зворотної вимоги до заподіювача шкоди у неї не виникло, тому позов подано передчасно і забезпеченню не підлягає.

Колегія суддів, вислухала доповідь суддю-доповідача, учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що у проваджені Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_8 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Петриченко О.О. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину та відшкодування майнової шкоди.

Від позивача 25 листопада 2019 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 а саме на квартиру АДРЕСА_1 та накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 , а саме на Ѕ житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 , на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , на земельну ділянку кадастровий номер :00:006:0061 розташованої за адресою АДРЕСА_4 . Окрім цього просила заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказала, що за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2010 року вона була власником квартири АДРЕСА_1 , яку за рішенням суду витребувано з її володіння та припинено її право власності, вона є добросовісним набувачем має право на відшкодування заподіяних збитків та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, накладення арешту та заборона вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна відповідачів необхідне з метою запобігання неправомірних дій та подальшого порушення прав позивача.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції свої висновки обґрунтував тим, що враховуючи наявність спору між сторонами, відповідність та співмірність виду забезпечення позову предмету спору, існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , оскільки накладення арешту на спірне нерухоме майно може порушувати права інших осіб та передбачає заборону користування майном з переданням майна на відповідальне зберігання.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд першої інстанції всупереч положенням ст. 263 ЦПК України не взяв до уваги, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_3 541621 грн збитків, завданих позивачці внаслідок придбання квартири за укладеним з нею договором купівлі-продажу від 25.12.2010 року - залишилися незабезпеченими при доведеності наявності реального ризику ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Застосований судом першої інстанції часткове забезпечення позову негативно впливає на виконання завдання цивільного судочинства, визначеного у ч. 1 ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на те, що в межах даної справи оспорюється дійсність договору купівлі-продажу спірної квартири у зв`язку з чим позивач понесла значних збитків, то співмірним та обґрунтованим способом забезпечення позову є заборона відчуження на майно ОСОБА_3 з метою недопущення обмеження права позивача на ефективний захист її прав.

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта доданих документів вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер :00:006:0061, яка розташована за адресою АДРЕСА_4 , та Ѕ частина житлового будинку на праві спільної часткової власності за адресою АДРЕСА_2 , з надвірними будівлями.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заборона відчуження майна на відміну від його арешту забезпечує як можливість виконання рішення по справі так і зберігає можливість власнику продовжувати використовувати обтяжене майно у вигляді житла та земельної ділянки, на якій воно знаходиться, за призначенням, тому саме таких вид забезпечення позову відповідає закону та легітимній меті, є пропорційним і забезпечує ефективний захист прав учасників справи заява про забезпечення позову. Тому заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

З огляду на те, що висновок суду щодо відсутності підстав для забезпечення позову не відповідає обставинам справи, доводи скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу частково та змінює оскаржувану ухвалу.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року змінити.

Накласти заборону на відчуження земельної ділянки кадастровий номер :00:006:0061, розташованої за адресою АДРЕСА_4 Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_4 , які належать на праві власності ОСОБА_3 .

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

А.В.Котелевець.