КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_____________________________________
Справа №363/3069/18
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/268/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченко М.М., Болотова Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2019 ухваленого під головуванням судді Вишгородського районного суду Київської області Чіркова Г.Є.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2011року у розмірі 15 163грн 82коп. та судових витрат.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 січня 2011року відповідач отримала кредит у розмірі 2 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавала, у зв`язку з чим за даним кредитним договором станом на 26 червня 2018 року існує заборгованість у розмірі 15 163грн. 82коп., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6133грн 83коп. та заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 8 508грн 88коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500грн. штраф ( фіксована частина), 698,28грн. ( процентна складова).

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Не погодившись з заочним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати.

Посилаючись на те, що підписавши анкету-заяву позичальник висловила згоду на укладення договору та зазначила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, а також надала згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також позивач стверджував, що до позовної заяви додано саме ті умови та правила надання банківських послуг, тарифи, які діяли на момент укладення договору та з якими було ознайомлено відповідача, натомість остання не надала доказів того, що її було ознайомлено з іншими умовами та правилами.

Крім того, відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог банку, таким чином судом помилково відмовлено в задоволенні позовних вимог. Кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що між сторонами досягнуто згоди щодо передачі в кредит грошових коштів, розміру відсотків за користування кредитом та штрафні санкції. Вказуючи, що зі змісту долученої до матеріалів справи копії анкети - заяви не можна встановити чи отримувала відповідач кредит, яку саме платіжну картку ( з чотирьох можливих «Універсальна, 30 днів», « Універсальна, 55 днів», «Універсальна CONTRACT", «Універсальна GOLD») виявила бажання мати відповідач, та який кредитний ліміт визначений при приєднанні до кредитного договору. Анкета - заява містить в собі лише анкетні дані відповідача та її контактну інформацію. Не зазначено, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії. Вказуючи, що наданий розрахунок по картковому рахунку відповідача не може бути належним доказом, оскільки з його змісту не вбачається на якій підставі відкрито даний картковий рахунок і те, що саме цей рахунок на виконання умов договору від 27 січня 2011 року з приводу якого заявлено позовні вимоги.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

За матеріалами справи вбачається, що банк звертаючись до суду з позовом вказував на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 27.01.2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 2500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Однак, з наданої суду першої інстанції неякісної копії анкети-заяви неможливо встановити, які саме умови договору підписав відповідач, який саме кредитний ліміт був ним визначений, і який процент за користування кредитом він погодився сплачувати ( а.с.10)

Слід також зазначити, що позивачем на виконання вимог ухвали суду першої інстанції щодо усунення недоліків позовної заяви повторно була надана неякісна копія анкети - заяви ( а.с.41)

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор зобов`язаний довести, що він виконав умови кредитного договору та надав позичальнику обумовлену кредитним договором суму.

Ненадання позивачем належних доказів у підтвердження видачі кредитних коштів, позбавляє можливості апеляційний суд перевірити наявність вини відповідача у виконанні зобов`язань по сплаті процентів, а відтак визначення правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача пені, комісії та штрафів.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів виконання банком умов кредитного договору, надання відповідачу платіжної картки, відкриття рахунку та видачу кредитних коштів.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Законодавець пов`язує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач звертаючись з позовом вказував на те, що анкета -заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що додана на підтвердження заявлених позовних вимог вказує, що вона була підписана ОСОБА_1 27 січня 2011 року, в той час як інші докази свідчать про її підписання ОСОБА_1 24 січня 2011 року ( а.с. 41)

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що позивачем не було надано належних доказів у підтвердження виконання кредитного договору в частині надання відповідачу кредитних коштів.

Також апеляційний суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування процентів за користування кредитом за ставкою 3,60% річних, оскільки позивачем не надано доказів видачі кредитних коштів відповідачу.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Однак, ненадання позивачем належних доказів у підтвердження видачі кредитних коштів, позбавляє можливості апеляційний суд перевірити наявність вини відповідача у виконанні зобов`язань по поверненню кредиту, а відтак визначення правомірності позовних вимог про стягнення з відповідача пені, комісії та штрафів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3.ст . 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді