Дата документу 11.06.2020 Справа № 937/8467/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 937/8467/19 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко Т. М.
Провадження № 22-ц/807/1823/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Заболотної Римми Валентинівни на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.10.2008, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме, надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.09.2019 має заборгованість в загальному розмірі 56 457,27 грн., в тому числі: 9 349,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 161,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 619,91 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн. - нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 676,54 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на свою користь разом із сплаченим судовим збором в сумі 1921 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» борг за кредитним дого-

вором № б/н від 07 жовтня 2008 року в розмірі 9 349,15 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн., а всього 11 270,15 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю встановлених судом обставин матеріалам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 зазначає, що судом правильно встановлені обставини щодо непогодження із нею істотних умов кредитного договору, тому судом правильно визнано обгрунтованою лише заборгованість за наданим кредитом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07.10.2008, згідно якої отримала кредит у розмірі 11 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Суд вказував, що у заяві клієнта зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи і Пам`ятка банком до позову надані не були.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості /а.с. 8-13/.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 12.09.2019 має заборгованість - 56 457,27 грн., яка складається з наступного: 9 349,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 16 161,67 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 27 619,91 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 400 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 2676,54 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Відповідач у письмовій заяві частково визнала вимоги банку, вказуючи, що підписала анкету-заяву від 07 жовтня 2008р., у якій виявила бажання отримати на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна», але кредитний договір у письмові формі не укладала. Підписана нею заява не містить суттєвих умов кредитного договору. Тому визнала фактично, що заборгувала банку лише тіло кредиту у сумі 9 349,15 грн.

Стягуючи заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 349,15 грн., суд виходив із того, що користування кредитними коштами відповідачем підтверджується зібраними у справі доказами та самим відповідачем, а розмір заборгованості за тілом кредиту підтверджується розрахунком та визнається самим відповідачем. Відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів, суд вказував, що вони розраховані за Умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку, які не можна визнати складовими кредитного договору, оскільки вони не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, до якої приєдналась відповідач, так як вони не були узгоджені у підписаному сторонами письмовому вигляді.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що позичальник у анкеті-заяві висловив згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, особисто поставив підпис, тому, відповідно, погодився з усіма умовами договору на день підписання заяви. Зазначає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, а суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Крім того, вказує, що суд не врахував, що у справу долучено Довідку про умови кредитування, яка підписана відповідачем та у якій містяться всі істотні умови кредитного договору.

Перевіривши скаргу та матеріали справи, колегія знаходить частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги з огляду на такі встановлені в ході апеляційного розгляду обставини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у пи-

сьмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми, якими чітко унормовано письмову форму кредитного договору, суд обґрунтовано не визнав Умови та правила надання банківських послуг, Витяг з яких долучено до справи, та Тарифи у Приватбанку, які надані банком не були, складовими кредитного договору між сторонами у справі, оскільки вони не підписані позичальником.

Банк наголошує на тому, що їх підписання не є обов`язковим, бо такий вид договору є

договором приєднання, до умов якого приєднався відповідач, підписавши заяву від 07 жовт-

ня 2008р.

Але колегія вважає, що в цій частині суд обґрунтовано визнав, що Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювались самим банком в періоді з часу виникнення спірних правовідносин 07.10.2008р. до моменту звернення до суду з позовом 10.10.2019р., тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову. Також колегія вважає, що банк міг додати ті умови, які існували на час укладення договору, а розрахунки здійснити за іншими, які діяли у часі існування договірних відносин протягом 11 років.

Тому визначальними та узгодженими між сторонами є тільки ті умови, які підписані сторонами, а таким документом є заява від 07.10.2008р.

Згідно з заявою в ній містяться наступні узгоджені умови: штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном на 120 днів у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 5 % від суми позову (процентна складова).

Також, у останньому реченні перед датою та підписом клієнта у заяві зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Але жодного згадування, що банк має про це повідомити клієнта заява відомостей не містить ( а.с. 14-зворот).

Отже, позичальник надала згоду на зміну кредитного ліміту банком в будь-який момент.

Відтак, суд безпідставно вважав, що така умова як штраф не була узгоджена між сторонами договірних відносин.

В матеріалах справи міститься також довідка про умови кредитування, яка була підписана відповідачем у день підписання заяви від 07.10.2008. ( а.с.159), а отже є складовою кредитного договору, у якій визначені істотні його умови, на що не звернув уваги суд в ході розгляду справи.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду": тип кредитно лінії - відновлювальна; пільговий період (нарахування відсотків здійснюється по ставці 0,01 річних) - 30 днів по кожній траті, базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів в році) - 3,0%; комісія за кредитне обслуговування (щомісячна) - немає; розмір щомісячних платежів (враховуючи плату за користування кредитними коштами у звітному періоді) - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; строк винесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка вираховується як пеня (1) - базова процентна ставка за договором/ 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту, пеня (2) - 1 % від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочки по кредиту чи процентам більше 50 грн. протягом 5 і більше днів; штраф у випадку прострочення будь-якого платежу терміном більше як 30 днів у сумі 500 грн. (фіксована частина) + 5 % від суми заборгованості ( а.с. 9).

Строк дії договору не визначено, що встановив суд, стягуючи тіло кредиту згідно з першою вимогою банку відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Відповідач рішення суду в цій частині не оскаржила, а тому погодилась, що строки повернення кредиту не визначались, а кредит вона мала повернути на першу вимогу банку,

до якої у цій справі прирівнюється подана до суду позовна заяви.

Згідно з Довідкою про умови кредитування відсотки банк мав право нараховувати

увесь період користування кредитними коштами, але заборгованості по відсоткам банк не заявляв.

Не оскаржено рішення відповідачем і в частині визначення заборгованості за тілом кредиту, а тому всю нараховану у різні періоди існування договірних правовідносин між сторонами у справі заборгованості за тілом кредиту колегія визнає обґрунтованою, та бере її розмір як базовий для нарахування інших витрат.

Отже, із складових заборгованості, у стягненні яких судом було відмовлено, штрафи були узгоджені як анкетою-заявою, так в Довідкою про умови кредитування, якою також було узгоджено і нарахування пені.

В позові заявлено про стягнення простроченого тіла кредиту в сумі 16 161,67 грн.

Між тим, з наданого розрахунку вбачається, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, оскільки таке збільшення тіла (простроченого) тягло за собою збільшення і інших нарахувань, для яких воно було базою. На користь цьому висновку свідчать також табличні розрахунку: у першій таблиці за період з 07.10.2008р. по 31.05.2015р. такої складової заборгованості не виводилось, а у другій таблиці з`явилась така позиція та розрахунки почали проводитись в інший спосіб, але погодження зміни порядку нарахувань з відповідачем не відбулось. Тому колегія вважає, що вимоги банку щодо стягнення цієї складової заборгованості у сумі 16 161,67 грн. правильно визнані судом необґрунтованими та в їх задоволенні правомірно відмовлено.

Нарахування пені 1 та пені 2 передбачено Довідкою про умови кредитування, тому ця складова заборгованості має бути стягнута з відповідача на користь банку. Але розмір пені 1 в сумі 27 619,91 грн., нарахованої за простроченим зобов`язанням, значно перевищує заборгованість за стягнутим тілом кредиту - у 3 рази, тому колегія вважає за можливе у відповідності до положень ч. 3 статті 551 ЦПК України зменшити її розмір до розміру заборгованості за тілом кредиту - до суми 9 350 грн. Пеню 2 в сумі 400 грн. слід стягнути у визначеному банком розмірі.

Що стосується штрафів, то вони також є узгодженими істотними умовами кредитного договору, але не можуть бути стягнути одночасно з пенею 1, нарахованою за прострочення виконання грошового зобов`язання, що відповідає правовим позиціям ВС.

Так, відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15, який згодом було підтримано ВС у числених постановах у цивільних справах.

Оскільки в цій справі пеня 1 вже нараховувалась за порушення здійснення платежів з погашення кредиту за кожен день прострочення, то штраф, який настає як відповідальність

за прострочення тих же платежів, але після їх затримки на 30 та 120 днів, фактично дублює пеню, нараховуючись на ту ж саму заборгованість, але у іншому порядку.

Відтак, у задоволенні позовних вимог банку щодо штрафів слід відмовити з інших правових підстав, оскільки суд вважав їх неврегульованими договором, в той час як колегія визнала їх істотними умовами договору, але не може стягнути, оскільки це порушить принцип, закладений у статтю 61 Конституції України, та гарантовані нею права відповідача.

Зважаючи на все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу банку частково обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо пені та задовольняє їх частково на суму: пеня 1 - 9350 грн., пеня 2 - 400 грн., а всього - 9 750 грн.; скасовує в частині штрафів та відмовляє у їх стягнення з інших правових підстав, ніж відмовив суд першої інстанції. В решті оскаржуваної частини - в частині вимог щодо простроченої заборгованості за тілом кредиту апеляційна скарга визнається необгрунтованою, тому рішення залишається в цій частині без змін.

Змінюючи рішення суду вище наведеним чином, колегія у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат на стадії апеляційного провадження.

Так, за подання апеляційної скарги банком сплачено судовий збір 2881,50 грн., а позов задоволено на суму 9750 грн., тому компенсації банку за рахунок відповідача на стадії апеляційного провадження належить судовий збір у розмірі: 2881,50 х 9750 : 47108,12 = 596,39 грн.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу ХІІ «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 384, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 ЦПК України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів. витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. 1-4, 381-384,389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2020 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позову щодо вимог про стягнення пені та штрафів скасувати.

В задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» щодо вимог про стягнення

штрафів відмовити з інших правових підстав.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2008 року пеню в розмірі 9 750 ( дев`ять тисяч сімсот п`ятдеят) гривень та витрати по сплаті судового збору в сумі 596 (п`ятсот дев`яносто шість) гривень 39 копійок, а всього - 10 346 (десять тисяч триста сорок шість) гривень 39 копійок.

В стягненні решти суми пені відмовити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2020 року у цій справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 16161,67 грн. залишити без змін.

В решті рішення не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось ( в частині стягнення тіла кредиту).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 червня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.