Єдиний унікальний номер справи 357/9062/18
Провадження №22-ц/824/3060/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БІЛОЦЕРКІВВОДА», Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вище зазначеним позовом, обґрунтовуючи його наступним:

24 грудня 2017 року водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Daewoo Matiz, рухаючись в м. Біла Церква по бул. Олександрійському, здійснив наїзд на відкритий каналізаційний люк, внаслідок чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження, якими позивачу як власнику автомобіля спричинена матеріальна шкода.Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок неналежного утримання каналізаційного люка її власником, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. З врахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 38 020,67 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та сплачений судовий збір.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року вищезазначений позов задоволений частково. Ухвалено стягнути з Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 38 020,67 грн., моральну шкоду - 5 000,00 грн., судовий збір та витрати на проведення експертизи. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що постановлене рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, дійсним обставинам справи та вимогам закону. Зазначає, що судом не взято до уваги постанову Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року, в якій встановлена причина ДТП - неналежне утримання дорожнього покриття власником люка. Відкрита кришка люка, яка стала причиною ДТП, є невід`ємною частиною системи водопостачання, що в свою чергу є одним із видів інженерних комунікацій, що знаходяться у користуванні ТОВ «Білоцерківвода» і у тому числі на технічному обслуговуванні, утриманні та ремонті, у зв`язку з чим саме з ТОВ «Білоцерківвода» підлягає стягненню матеріальна шкода, заподіяна внаслідок ДТП. Судом не взято до уваги концесійного договору, укладеного між Білоцерківською міською радою та ТОВ «Білоцерківвода», листи звітування, з яких вбачається утримання водопровідних мереж ТОВ «Білоцерківвода». Не звернуто уваги на пояснення водія ОСОБА_2 щодо обставин ДТП, на свідчення свідка ОСОБА_3 , та на те, що люк був відкритий, видимий та не покритий асфальтобетонним покриттям. Відповідач зауважує, що рішення з висновками по наявність вини відповідальних осіб Департаменту ЖКГ не існує. Крім того зазначає, що суд першої інстанції помилково посилався на висновки Верховного суду у справі №639/2132/18. За таких умов висновки суду не відповідають обставинам справи і не ґрунтуються на нормі закону.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечував щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шкоду власнику транспортного засобу було заподіяно в наслідок бездіяльності балансоутримувача доріг, що перебувають у комунальній власності м. Біла Церква. Встановлено, що балансоутримувачем доріг є Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради, і саме внаслідок нездійснення ним постійного контролю за станом усіх елементів дороги та розташованих на ній каналізаційних споруджень сталася дорожньо-транспортна пригода, що є підставою для покладення на нього обов`язку відшкодування позивачу завданої майнової шкоди відповідно до ст.1166 ЦК України.

Заперечуючи проти законності рішення суду першої інстанції, апелянт стверджував про те, що відповідальність за спричинену шкоду необхідно покласти на ТОВ «Білоцерківвода» посилаючись на норми порядку утримання та технічного обслуговування майна, яке передано за договором концесії Білоцерківською міською радою на користь товариства.

З наведеною позицією апелянта колегія суддів апеляційного суду погодитись не може, оскільки відповідно до положень ст.ст.16, 17 Закону України «Про автомобільні дороги» дороги міст та інших населених пунктів є комунальною власністю і знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

У частині першій статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», які є обов`язковими. Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів. Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, ремонт і утримання дорожніх об`єктів, що перебувають у комунальній власності, здійснюється - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані зокрема: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил).

В даному випадку судом першої інстанції правильно встановлено, що балансоутримувачем дорожньої мережі в м. Біла Церква, де сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача є Департамент житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради. До компетенції власників автомобільних доріг належить компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг. Тому висновок суду про покладення відповідальності за неналежний стан доріг на балансоутримувача доріг та відшкодування спричиненої шкоди, відповідає вимогам закону. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах №0508/1310/2012 від 13.03.2019, №742/3127/16 від 06.06.2019.

Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до посилань апелянта на незаконність оскаржуваного рішення з огляду на неврахування судом першої інстанції постанови Святошинського районного суду м. Києва від 08.02.2018 року, пояснення водія ОСОБА_2 та на свідчення свідка ОСОБА_3 .. Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом була дана правова оцінка фактичним обставинам справи, зокрема поясненням свідка ОСОБА_2 також судом належним чином були відхилені пояснення ОСОБА_3 , оскільки вони суперечили преюдиційній постанові по адміністративній справі, яка покладена в основу рішення. В той же час питання того, хто саме відповідає за стан дорого, що викликав ДТП, відтак має відповідати за спричинену внаслідок ДТП шкоду, не було предметом розгляду суду при вирішення справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись й з доводами апелянта щодо помилкового посилання суду першої інстанції на висновки Верховного суду у справі №639/2132/18. Вказаний висновок стосується сааме ідентичних правовідносин, в ході оцінки яких Верховний Суд встановив, що у відповідності до Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг за дороги, які перебувають у комунальній власності, відповідають комунальні дорожньо-експлуатаційні організації, а не водоканали. За таких умов судом вірно було враховано такий висновок при вирішенні справи, оскільки у відповідності до ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту житлово-комунального господарства Білоцерківської міської ради залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько