Номер провадження: 22-ц/813/5820/20
Номер справи місцевого суду: 520/8149/17
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/8149/17

Номер провадження: 22-ц/813/5820/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Таварткіладзе О.М., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) товариство з обмеженою відповідальністю «Люнакс», 3) товариство з обмеженою відповідальністю «Ніагара»,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору 1) товариство з обмеженою відповідальністю «Серфінг системс ЛП», 2) товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Капітал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «Люнакс», товариства з обмеженою відповідальністю «Ніагара», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору товариства з обмеженою відповідальністю «Серфінг системс ЛП», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Капітал», про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» на ухвалу Київського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Луняченка В.О. 14 липня 2017 року, про забезпечення позову,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить визнати недійсним попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01 липня 2017 року, укладений між ТОВ «Люнакс» та ТОВ «Ніагара».

ОСОБА_1 обґрунтовує вищевказані вимоги позову тим, що спірний договір є таким, який порушує його майнові права щодо нерухомого майна, яке є предметом вказаного вище договору купівлі-продажу від 01 липня 2017 року (Т. 1, а. с. 3 6).

Разом з вищевказаним позовом до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову по справі, в якій позивач просить вжити заходи забезпечення вищенаведеного позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській. Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна: виробничі та невиробничі будівлі автозаправочного комплексу (АЗС), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № НОМЕР_1 ; будівля автозаправної станції № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 : автозаправочна станція № 14, що знаходиться за адресою: Одеська обл.. Білгород-Дністровський район, с. Шабо, вул АДРЕСА_4 Сонячна АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_6 «б»); АЗС, що складається з: адміністративна (літ. А), навіс (літ. Б), господарчі споруди, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ; земельна ділянка загальною площею 0,2 га з кадастровим номером :02:002:1016, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,0800 га з кадастровим номером НОМЕР_3 :01:002:0384, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 ( АДРЕСА_8 »); будівлі та споруди автозаправочного комплексу (АЗС), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_9 ; земельна ділянка загальною площею 0, 3358 га з кадастровим номером: :02:002:0010, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ; земельна ділянка загальною площею 0,2400 га з кадастровим номером: :02:001:0003, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 ; будівлі та споруди автозаправочного комплексу (АЗС), які складаються з: будівля АЗС площею 40, 6 (літ. А), вбиральня (літ. Б), інші споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_10 , що знаходяться за адресою: АДРЕСА_11 .

Наведене клопотання про забезпечення позову обґрунтовано тим, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову та неможливості захисту порушених прав позивача у випадку здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо спірного нерухомого майна, яке на момент подання вищевказаної заяви належить ТОВ «Люнакс». У випадку, якщо відповідачі укладуть основний договір купівлі-продажу нерухомого майна та воно буде зареєстроване за ТОВ «Ніагара» позивач не зможе відновити свої права в межах даного судового спору. Вказані заходи забезпечення позову повністю узгоджуються з предметом спору та позовними вимогами, не направленні на завдання шкоди інтересам жодних третіх особам та не здатні перешкодити господарській діяльності відповідача, при цьому такі заходи є тимчасовими, проте ефективними способами захисту інтересів позивача на час розгляду справи та здатними виключити можливу недобросовісну поведінку відповідачів (Т. 1, а. с. 7 - 9).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2017 року вищевказану заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській. Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві і Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо наступного нерухомого майна:

- виробничі та невиробничі будівлі автозаправочного комплексу (АЗС), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № НОМЕР_1 ;

- будівля автозаправної станції № НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- автозаправочна станція № 14, що знаходиться за адресою: Одеська обл.. Білгород-Дністровський район, с. Шабо, вул. Сонячна, 16 (один «б»); АЗС, що складається з: адміністративна (літ. А), навіс (літ. Б);

- господарчі споруди, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна ;

- земельна ділянка загальною площею 0,2 га з кадастровим номером НОМЕР_4 :02:002:1016, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка загальною площею 0,0800 га з кадастровим номером НОМЕР_3 :01:002:0384, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 );

- будівлі та споруди автозаправочного комплексу (АЗС), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_9 ;

- земельна ділянка загальною площею 0, 3358 га з кадастровим номером: :02:002:0010, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ;

- земельна ділянка загальною площею 0,2400 га з кадастровим номером: :02:001:0003, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10

- будівлі та споруди автозаправочного комплексу (АЗС), які складаються з: будівля АЗС площею 40, 6 (літ. А), вбиральня (літ. Б), інші споруди, що розташовані за адресою:

АДРЕСА_10 споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_12 , а. с. 72 - 73).

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Центр Капітал»просить ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог вказаної заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права.

ТОВ «ФК «Центр Капітал» в апеляційній скарзі посилається на те, що ТОВ «ФК «Централ Капітал» є іпотекодержателем спірного майна у даній справі, і це підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі за позовом ТОВ «ФК «Центр Капітал» про визнання недійсним одностороннього правочину, наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» від 15 квітня 2016 року № 60 в частині визнання нікчемними укладених між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «ФК «Централ Капітал» договорів.

Крім того, апелянт вказує на незаконність вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову з огляду на те, що такі заходи забезпечення позову мають наслідком порушення прав третьої особи (апелянта) - ТОВ «ФК «Централ Капітал».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2018 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Центр Капітал» закрито.

Ухвала апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2018 року мотивована тим, що ухвалою про забезпечення позову права та інтереси ТОВ «ФК «Центр Капітал» як іпотекодержателя спірного майна не порушені, оскільки іпотекодержателем спірного майна є ТОВ «Серфінг Системс ЛП», а тому наявні передбачені пунктом 3 частиною першою статті 362 ЦПК України підстави для закриття апеляційного провадження (виділені матеріали даної справи, а. с. 182 186).

Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року скасовано ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 липня 2017 року і передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд мотивував постанову тим, що апеляційний суд не взяв до уваги те, що 06 березня 2018 року суд першої інстанції залучив до участі в справі ТОВ «ФК «Централ Капітал» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на підставі частини першої, третьої статті 53 ЦПК України, відповідно до якої суд залучає особу в якості третьої особи в разі коли рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність передбачених статтею 362 ЦПК України підстав для закриття апеляційного провадження.

Крім того, апеляційний суд не надав оцінку доводам, на які посилається ТОВ «ФК «Центр Капітал» в апеляційній скарзі (Т. 1, а. с. 245 247 зворотна сторона).

Під час нового розгляду справи ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 березня 2020 року дану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23 квітня 2020 року.

До суду апеляційної інстанції від адвоката Мастістого І.А., діючого від імені ТОВ «Люнакс», 23 квітня 2020 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржувану ухвалу просить залишити без змін. Вказує на те, що доводи апеляційної скарги про те, що вищевказані заходи забезпечення позову порушують майнові права апелянта, як іпотекодержателя, є передчасними та неспроможними.

З 23 квітня 2020 року розгляд справи відкладено на 28 травня 2020 року.

28.05.2020 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява адвоката Мастістого І.А., діючого від імені ТОВ «Люнакс», про відкладення, призначеного на 28.05.2020 року, розгляду справи.

Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Частинами першою - третьою статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним.

Матеріалами справи, зокрема відомостями заяви про відкладення розгляду справи, не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаній заяві про відкладення розгляду справи. Крім того відміткою на вказаній заяві про відкладення розгляду справи підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішенні питання про забезпечення позову, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 149 ЦПК України, згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі; розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову не відповідає вищевказаним вимогам законодавства.

Судом встановлено, що за договором відступлення права вимоги від 28 серпня 2015 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» відступило ТОВ «ФК «Централ Капітал» права вимоги, в тому числі до ТОВ «Ніагара», за кредитним договором від 27 березня 2014 року № 005-03-14, а також за всіма договорами, укладеними в забезпечення виконання боржниками умов кредитних договорів, зокрема за договорами іпотеки, поруки та застави, а ТОВ «ФК «Централ капітал» прийняло права вимоги.

У 2016 році ТОВ «ФК «Централ капітал» звернулося до суду з адміністративним позовом до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про визнання недійсними одностороннього правочину та наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» від 15 квітня 2016 року № 60 в частині визнання нікчемними указаних договорів, який було задоволено (справа № 910/12294/16).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року судові рішення у вказаній справі скасовано та в задоволенні позову ТОВ «ФК «Централ Капітал» до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про визнання недійсними одностороннього правочину та наказу відмовлено, з тих підстав, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку.

06 березня 2018 року суд першої інстанції залучив до участі в справі ТОВ «ФК «Централ Капітал» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 53 ЦПК України, відповідно до якої суд залучає особу в якості третьої особи в разі коли рішення у справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї із сторін (Т. 1, а. с. 153).

Отже, апеляційний суд вважає встановленим факт вирішення питання про права апелянта оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, і як наслідок обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо вирішення питання про права апелянта такою ухвалою.

Як зазначалось вище, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову суд першої інстанції не звернув уваги на характер спору, порушення прав ТОВ «ФК «Централ капітал» як іпотекодержателя спірного майна, які є наслідком вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову, постановивши незаконну ухвалу про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні вищевказаної заяви про забезпечення позову є обґрунтованими.

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «ФК «Централ капітал» є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо забезпечення позову, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 368, 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Капітал» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 14 липня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова