Єдиний унікальний номер 227/5398/19
Номер провадження 22-ц/804/1937/20
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №227/5398/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Донецькій області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року (суддя Кошля А.О.),

в с т а н о в и в :

20 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Донецькій області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що рішеннями Добропільського міськрайонного суду Донецької області, зокрема ухвалами від 11 квітня 2018 року у справі № 227/1148/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 227/1309/18, від 27 квітня 2018 року у справі № 227/1366/18, від 05 травня 2018 року у справі № 227/1312/18, від 17 травня 2018 року у справі № 227/1485/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 227/3671/18, від 29 листопада 2018 року у справі №227/5207/18, від 22 грудня 2018 року у справі № 227/5638/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 227/4755/19, неодноразово визнано протиправною бездіяльність уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області. Вказані доводи вказують на те, що уповноважені особи поліції діяли з грубим порушенням вимог чинного законодавства України, порушили право заявника, такою незаконною бездіяльністю позивачу спричинено моральну шкоду. Просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди суму грн. та компенсацію в сумі 806,76 грн. в рахунок відшкодування матеріальних витрат за відрив від звичайних занять.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Донецькій області, державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок. Суд першої інстанції проігнорував той факт, що бездіяльність НПУ доведено рішеннями суду і цей факт не потребує додаткового доказування. Сам факт звернення людини зі скаргою на незаконні рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади чи їх службових осіб є фактом додаткових незручностей у житті громадянина. Відшкодування моральної шкоди і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1174 ЦК України, вказана норма закону є зрозумілою та достатньо передбачуваною. Ухвали суду і зафіксовані у них відомості є належним, допустимим і достатнім доказом бездіяльності та завданої йому як майнової, так і моральної шкоди.

Відповідач Головне управління Національної поліції у Донецькій області у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позивачем не доведено наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Донецькій області Окорокова Є.Є., яка діє на підставі довіреності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що в рамках КПК України позивач як заявник звертався до слідчих суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області зі скаргами в порядку статті 303 КПК України, зокрема щодо невнесення відомостей до ЄРДР за його повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень. Ухвалами слідчих суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року у справі № 227/1148/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 227/1309/18, від 27 квітня 2018 року у справі № 227/1366/18, від 05 травня 2018 року у справі № 227/1312/18, від 17 травня 2018 року у справі № 227/1485/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 227/3671/18, від 29 листопада 2018 року у справі №227/5207/18, від 22 грудня 2018 року у справі № 227/5638/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 227/4755/19 скарги заявника задовольнялись, визнавалась протиправною бездіяльність уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР та зобов`язано вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт спричинення йому матеріальної та моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з ухваленням відповідних рішень слідчими суддями.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та узгоджується з положеннями статей 23, 1176 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану фізичній особі органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу Україна (постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16).

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 233/1997/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині першій статті 81 ЦПК України.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Поняття доказів зазначено у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та ненадання останнім в порядку статті 81 ЦПК України доказів протилежного.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок неправомірної діяльності робітників Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області були порушені його законні права, оскільки робітники національної поліції мають бездоганно виконувати свої службові обов`язки та не порушувати його право на правомірну, добросовісну і професійну діяльність працівників органів державної влади.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що ухвалами слідчих суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 11 квітня 2018 року у справі № 227/1148/18, від 24 квітня 2018 року у справі № 227/1309/18, від 27 квітня 2018 року у справі № 227/1366/18, від 05 травня 2018 року у справі № 227/1312/18, від 17 травня 2018 року у справі № 227/1485/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 227/3671/18, від 29 листопада 2018 року у справі №227/5207/18, від 22 грудня 2018 року у справі № 227/5638/18, від 15 листопада 2019 року у справі № 227/4755/19 оскаржені дії (бездіяльності) уповноважених працівників поліції, в рамках кримінального провадження, і це є реалізація заявником права на оскарження таких дій (бездіяльності), в порядку статей 303-308 КПК України.

Отже, протиправність діяльності працівників Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області не доведена.

Ухвалами слідчих суддей Добропільського міськрайонного суду Донецької області:

у справі № 227/1148/18 від 11квітня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості до ЄРДР;

у справі № 227/1309/18 від 24 квітня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості до ЄРДР;

у справі № 227/1366/18 від 27 квітня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості до ЄРДР;

у справі № 227/1312/18 від 05 травня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасовано постанову слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області про закриття кримінального провадження №00000081 від 12 січня 2018 року;

у справі № 227/1485/18 від 17 травня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості до ЄРДР;

у справі № 227/3671/18 від 30 серпня 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області яка полягає у неврученні пам`ятки про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язано слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області вручити пам`яткк про процесуальні права та обов`язки потерпілого;

у справі № 227/5207/18 від 29 листопада 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, зобов`язано уповноважених осіб Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості до ЄРДР;

у справі № 227/5638/18 від 22 грудня 2018 року зобов`язано уповноважену особу Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та вручити ОСОБА_1 витяг з ЄРДР та пам`ятку потерпілого;

у справі № 227/4755/19 від 15 листопада 2019 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій, зобов`язано слідчого Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області вручити Скакуну О.І. пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого у кримінальному провадженні №0001471 від 05 листопада 2019 року.

Тобто при задоволенні скарг ОСОБА_1 вищеозначеними ухвалами слідчих суддів Добропільського міськрайонного суду Донецької області визнається бездіяльність працівників Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області щодо невнесення відомостей до ЄРДР або невручення пам`ятки про права та обов`язки, та зобов`язано вносити відомості до ЄРДР або вручити пам`ятку про права та обов`язки.

Тому сам факт постановлення слідчими суддями ухвал щодо задоволення скарг ОСОБА_1 на бездіяльність працівників Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування. Зазначена ухвала слідчого судді не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи, що позивач не надав належних доказів заподіяння йому матеріальної та моральної шкоди, не довів та не підтвердив негативні явища, які сталися, на думку позивача, внаслідок незаконної діяльності Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду і фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, яким суд попередньої інстанції надав належне обґрунтування відповідно до вимог статті 89 ЦПК України з урахуванням встановлених у справі обставин.

Апеляційний суд, з огляду на вищевказане, приймає аргументи відзиву відповідача про правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Між тим судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення крім статті 1176 ЦК України послався на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Однак судом першої інстанції не враховано, що на виниклі правовідносини зазначений Закон не розповсюджуються. Помилкове посилання в мотивувальній частині рішення на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про недоведеність підстав для відшкодування моральної шкоди, а тому посилання на зазначені норми закону в мотивувальній частині рішення слід виключити як зайві.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновком суду з їх оцінкою.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року змінити шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

Л.П. Никифоряк