Справа № 346/776/20
Провадження № 22-ц/4808/735/20
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представникаАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2020 року, постановленого суддею Васильковським В.В.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У лютому 2020 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у розмірі 136 398,51 гривень за кредитним договором б/н від 12 січня 2018 року та судовий збір.

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 12 січня 2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 110 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Зазначає, що власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 Договору. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Відповідач на підставі п. 2.1.1.5.5 Договору зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.uа, розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2. 1. 1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом:- згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування; - відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватись у відповідності до п.1.1.3.2.4 Договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України та п. 2.1.1.7.6 Договору при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку судовий штраф в розмірі 500 гривень (в еквіваленті 500 гривень за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.

На 21 січня 2020 року заборгованість відповідача перед Банком становить 136 398, 51 гривень, що складається з наступного:110 000 гривень - заборгованість за кредитом; 19427,15 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7,6 Умов та правил надання банківських слуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 6471,36 гривень - штраф (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 07 квітня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 12 січня 2018 в розмірі 110 000 гривень. У задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по процентах та штрафах за користування кредитом суд вважав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також суд зазначив, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та штрафами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку в цій частині у повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що з рішенням суду не згодний в частині відмови у стягненні заборгованості по процентах та штрафах, вважає, що в цій частині рішення прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що суд незаконно відмовив у стягненні процентів та штрафів.

Зазначає, що відповідно до підписаної ОСОБА_1 анкети-заяви відповідач згоден, що анкета заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. 05 вересня 2018 року відповідач підписав довідку про умови кредитування, у якій зазначено що підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. У вказаній довідці зазначено процентну ставку, що становить у пільговий період 0, 00001% річних, поза межами пільгового періоду 37,2 % річних (3,5% на місяць); при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту подвійна процентна ставка, тобто 74,4 % річних; штраф за прострочення платежів більш ніж на 30 днів 500 гривень + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто усіх істотних умов.

Оскільки у даному випадку сторони узгодили розмір відсоткової ставки та штрафів у підписаній відповідачем довідці про умови кредитування, то позовні вимоги Банку щодо стягнення відсотків та штрафів підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, не довів, що підписуючи анкету-заяву ознайомлювався з іншими умовами і правилами ніж ті, що містяться у матеріалах справи. З розрахунку кредитної заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що він частково сплачував заборгованість, користувався кредитними коштами, тобто фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами.

Суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору. Отже, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

12 січня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.9).

У заяві зазначено, що відповідач, підписавши анкету-заяву відповідно до ст.634 ЦК України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений.

Погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах, та з тим, що зміни до Умов вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами каналі зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зобов`язався самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку privatbank.ua. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений (а.с.9).

До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, які не підписані ОСОБА_1 (а.с. 9-29).

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 21 січня 2020 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 12 січня 2018 року становить 136 398,51 гривень, яка складається з: 110 000 гривень заборгованість за кредитом; 19 427,15 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7,6 Умов та правил надання банківських слуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина), 6471,36 гривень - штраф (процентна складова) (а.с. 6-8).

У тарифах зазначено процентну ставку, що становить у пільговий період 0, 01% річних, поза межами пільгового періоду 37,2 % річних (3,1 % на місяць); пеня за несвоєчасне погашення кредитного ліміту - 74,4 % річних (6,2 % на місяць) (а.с. 10-29).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 травня 2020 року у задоволенні клопотання представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про розгляд справи за його участі відмовлено, розгляд справи відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України здійснюється без повідомлення учасників справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Апелянт оскаржив рішення суду першої інстанції тільки в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядається.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апелянт оскаржив рішення суду першої інстанції тільки в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафів у зв`язку з підписанням крім анкети-заяви довідки про умови кредитування, тому колегія суддів вважає, що необхідно зазначити таке.

Банк, заявляючи вимоги про погашення кредиту, пред`явив вимогу крім 110 000 гривень тіла кредиту, яку фактично отримав в борг позичальник ОСОБА_1 , стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 19 427, 15 гривень та 6471, 36 гривень штрафів.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 підписав анкету-заяву від 12 січня 2018 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що згідно ст. 634 ЦК України в повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого отримав шляхом самостійного роздрукування. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений. Погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах, та з тим, що зміни до Умов вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про внесені зміни шляхом використання визначених Умовами каналі зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов є підтвердженням його погодження та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зобов`язався самостійно знайомитись з їх змінами на офіційному сайті банку privatbank.ua. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений (а.с.9).

У анкеті - заяві позичальника ОСОБА_1 від 12 січня 2018 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Крім цього, позивач надав розрахунок заборгованості ОСОБА_1 станом на 21 січня 2020 року (а.с. 6-8).

Також при зверненні до суду позивачем долучено до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів, які не містять підпису позичальника, у яких передбачено, що клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, сплатити нараховані за весь період користування кредитом відсотки, винагороду та неустойку (штраф, пеню).

Аналізуючи зміст наданих Умов та Правил надання банківських послуг неможливо встановити дату їх схвалення, момент набрання ними чинності та орган управління юридичною особою, уповноважений приймати та затверджувати зазначений локальний нормативний акт, що унеможливлює з`ясувати, чи діяли умови та у якій саме редакції на момент укладання кредитного договору, з огляду на відсутність відомостей про те, з якими саме умовами ознайомлений та погодився відповідач.

Згідно Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання) (п. 1.1.7.11), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому доводи апелянта, що відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами, підписуючи анкету-заяву, є необґрунтованими.

Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17зазначила, що також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 12 січня 2020 року відсутні умови договору про розмір процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Відсутність підпису відповідача на Умовах та Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою, Тарифах фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем.

Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у справі, що переглядається, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції враховує висновки, зроблені Великою Палатою у справі № 342/180/17.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У справі, що переглядається, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою, споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що під час укладення договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та додані Тарифи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 січня 2018 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та сплату штрафів.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач користувався кредитними коштами, що підтверджено випискою по рахунку.

Доводи апелянта про підписану відповідачем довідку про умови кредитування спростовуються наступним.

Позивач до апеляційної скарги долучив фотокопію довідки про умови кредитування, яка, на його думку, підписана відповідачем, і у якій визначено процентну ставку, підстави та розмір нарахування неустойки (штрафу за невиконання зобов`язань за кредитним договором). Однак суд апеляційної інстанції не може на даній стадії процесу взяти до уваги вказану довідку, оскільки вона не була предметом дослідження у суді першої інстанції. Позивач у позовній заяві навіть не посилався на підписану довідку про умови кредитування та не додавав її на обґрунтування заявлених вимог. Подана до апеляційної скарги довідка про умови кредитування не містить підпису позичальника який зазначено ним у анкеті- заяві. Підпис на кожній сторінці довідки про умови кредитування на місці печатки банку не дає підстав вважати, що він належить ОСОБА_1 , і такий на думку апелянта доказ повинен оцінюватись з точки зору його належності, допустимості та достовірності, як це передбачено ст. 89 ЦПК України. Однак таким доказом позивач не обґрунтовував заявлені позовні вимоги, тому колегія суддів на даній стадії процесу не має права давати детальну оцінку зазначеним обставинам у скарзі як підставу для вирішення спору.

Наявність доказів про зазначені обставини не позбавляє позивача права звернутись до суду за стягненням заборгованості за неналежне виконання зобов`язання.

Тому посилання на те, що вказаною довідкою передбачено розмір та підстави нарахування відсотків за користування кредитом та штрафів за порушення умов кредитного договору, безпідставні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам та дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Наведені апелянтом доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта