ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5916/20 Справа № 212/1291/20 Суддя у 1-й інстанції - Чорний І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1291/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року, яке ухвалене суддею Чорним І.Я. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 15 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», (надалі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») про стягнення моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійних захворювань внаслідок роботи протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК у 2019 році йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 55% ( 45% - радикулопатія; 10 % - сидеросилікоз ) з 11 листопада 2019 року до 01 грудня 2020 року, з наступним переоглядом 01.11.2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути на його користь моральну шкоду з відповідача у розмірі 204 033,60 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважає, що позивач працював в шкідливих умовах праці на ПрАТ «ЦГЗК» 15 років, внаслідок чого втратив 55 % професійної працездатності, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.07. 2019 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2020 року стягнуто на користь позивача з ПрАТ «ЦГЗК» 55 000,00 грн. моральної шкоди, в зв`язку з чим, відповідач вважає, що судом першої інстанції проігноровано його доводи, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість судового рішення.

Вказує, що судом першої інстанції стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 з 06.04.1994 року по 26.04.1995 року та з 28.08.2001 року по 03.12.2001 року працював підземним гірничим робітником, а з 26.04.1995 року по 26.03.1999 року та з 03.12.2001 року по 06.11.2004 року працював підземним машиністом бурової установки у Державному виробничому об`єднанні по видобутку руд підземним способом "Кривбасруда" ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" ш."Гвардійська", правонаступником якого є ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", з 11.11.2004 року по 21.11.2019 року працював машиністом бурової установки на шахті «Орджонікідзе» ВАТ «ЦГЗК», ПАТ «ЦГЗК», правонаступником яких є ПрАТ «ЦГЗК» (а.с.31-33).

21.11.2019 року позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» № 804 від 14.05.2019 року ОСОБА_1 встановлені професійні захворювання з діагнозами: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остереартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів та сидеросилікоз першої стадії (s/t, 1/1, em, pi), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група "А". ЛН першого ступеня ( а.с. 12-13).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 липня 2019 року, професійні захворювання у ОСОБА_1 виникли внаслідок недосконалості технології підземного видобудку руди, відсутність можливості встановлення систем вентиляції, пилоподавлення, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: з 06.04.1994 року по 26.04.1995 року та з 28.08.2001 року по 03.12.2001 року ВАТ "КЗРК», шахта "Гвардійська", гірничим робітником, а з 26.04.1995 року по 26.03.1999 року та з 03.12.2001 року по 06.11.2004 року ВАТ "КЗРК», шахта "Гвардійська", машиністом бурової установки.

Відповідно до п. 18 вищезазначеного Акту, причиною виникнення професійних захворювань у ОСОБА_1 є маса вантажу, що підіймалася та переміщувалася вручну становила 36 кг. при нормі до 30 кг., переодичне перебування в незручній робочій позі 26 - 26,7 % часу зміни (при нормі до 25% часу зміни). Пил переважно фіброгенної дії, вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 70% в повітрі робочої зони в 5,4 рази перевищує ГДК (10,82 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88.

У пункті 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 липня 2019 року зазначено, що осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (із зазначенням статей, пунктів законів та інших нормативно-правових актів, вимоги яких порушені), враховуючи роботу ОСОБА_1 апродовж тривалого часу в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівників структурних підрозділів, визначити неможливо.

Висновком МСЕК від 26 листопада 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в загальному розмірі 55% ( 45% - радикулопатія; 10 % - сидеросилікоз ) з 11 листопада 2019 року до 01 грудня 2020 року, з наступним переоглядом 01.11.2020 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи ( а.с.25, 25-зворот.)

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу, у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійними захворюваннями, моральної шкоди відповідачем з вини якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05 липня 2019 року, причиною професійного захворювання позивача є тривалий стаж його роботи на підприємстві відповідача в умовах шкідливих виробничих факторів ( а.с.21-24).

Отже, роботодавець ПАТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли у тому числі з вини ПАТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», про те, що позивач працював в шкідливих умовах праці на ПрАТ «ЦГЗК» 15 років, внаслідок чого втратив 55 % професійної працездатності, що підтверджено Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.07. 2019 року, оскільки у вищевказаному Акті також зазначено, що підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: з 06.04.1994 року по 26.04.1995 року та з 28.08.2001 року по 03.12.2001 року ВАТ «КЗРК», шахта "Гвардійська", гірничим робітником, а з 26.04.1995 року по 26.03.1999 року та з 03.12.2001 року по 06.11.2004 року ВАТ «КЗРК», шахта "Гвардійська", машиністом бурової установки.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманих професійних захворювань, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів тільки на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», впродовж 08 років 01 місяця, відсоток втрати ним професійної працездатності в загальному розмірі 55 %, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: