Справа № 462/7023/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова у складі:

судді Постигач О.Б.

секретаря Тимощук І.І.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника відповідача Паращич В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, третя особа - Товариство індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів "Львів-Схід" про визнання прав власності на гараж, -

в с т а н о в и в :

Позивач 11.11.2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати право власності на гаражний бокс № НОМЕР_1 по вул. Широка, 1 у м. Львові в Товаристві індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Львів-Схід» загальною площею 38,7 кв.м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 10.09.2006 року вона користується гаражним боксом НОМЕР_1 по вул. Широка 1 «а» у м. Львові та є членом Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Львів-Схід». З 2006 року вона сплачує членські внески. Вказаний гараж є цегляним, площа першого поверху - 19,8 кв.м., площа підвалу - 18,9 кв.м., загальна площа 38,7 кв.м. Вказує, що вона не може оформити право власності на даний гараж, оскільки потрібно, щоб усі члени Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Львів-Схід» подали заяву про оформлення права власності на гаражні бокси, проте на даний час не всі члени товариства мають намір оформляти право власності. Також ОСОБА_1 зверталась до ЗРА ЛМР із заявою щодо приватизації гаражного боксу, проте їй було відмовлено, у зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду.

10.01.2020 року представником Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Скочко А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що надання дозволу на приватизацію гаражних боксів не належить до повноважень районної адміністрації, а тому заява ОСОБА_1 була скерована для розгляду в Управління державної реєстрації Львівської міської ради. Вважають, що ЗРА ЛМР не є належним відповідачем у справі, а тому просять в задоволенні позову відмовити.

14.02.2020 року представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращич В.П. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради є неналежним відповідачем, оскільки ним не було порушено законних прав та інтересів позивача. Вважають, що даний позов поданий позивачем лише з метою уникнення встановленої законом процедури набуття права власності, яка є досить тривалою в часі та фінансово затратною, а тому просять в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, дала пояснення аналогічно наведеним в позовній заяві, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Паращич В.П. проти задоволення позову заперечив, дав пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позовну заяву.

Представник Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Львів-Схід» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, проте 11.02.2020 року голова товариства Панас Я.Д. подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти задоволення даного позову не заперечує.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є членом товариства «Львів-Схід» і їй було виділено місце для будівництва гаражу № НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із протоколу №5 від 10.09.2006 року засідання правління товариства «Львів-Схід» /а.с. 7/.

Згідно довідки Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Львів-Схід» №132 від 24.09.2019 року ОСОБА_1 , яка є членом товариства, повністю внесла свій пайовий внесок за гаражний бокс № НОМЕР_1 , який в 2007 році введений в експлуатацію /а.с. 8/.

Відповідно до технічного паспорта на гараж № НОМЕР_1 такий розташований за адресою: м. Львів, вул. Широка, 1а в товаристві «Львів-Схід» . Даний гараж є цегляним, з підвалом. Площа першого поверху - 19,8 кв.м., площа підвалу - 18,9 кв.м., загальна площа 38,7 кв.м. /а.с. 4/.

Так, згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

До об`єктів завершеного будівництва належать об`єкти, що введені в установленому порядку в експлуатацію. Право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийнято в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, підлягає державній реєстрації. Після введення об`єкта в експлуатацію власнику об`єкту - забудовникові - видається свідоцтво про право власності, що реєструється у відповідному в державному реєстрі прав. З моменту державної реєстрації права на завершений будівництвом об`єкт, особа забудовника стає власником цього об`єкта.

Згідно з вимогами ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

З долученого до матеріалів справи листа Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради №2902-1077 від 08.10.2019 року вбачається, що даний орган роз`яснив, що для реєстрації права власності на гаражний бокс їй необхідно звернутися у територіальні підрозділи Центру надання адміністративних послуг для подачі заяви встановленого зразка та долучити відповідні супровідні документи передбачені законодавством /а.с. 19/.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що не подала повний пакет документів, необхідний для реєстрації права власності на гараж, а саме декларації про готовність гаражу до експлуатації, через відсутність у неї такої.

Таким чином, позивачка пред`явила позов про визнання права власності на нерухоме майно, щоб спростити чи уникнути встановленої законодавством досить тривалої в часі та фінансово затратної процедури оформлення прав на це майно. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначений позов заявися формально не для визнання, а для набуття права власності.

Крім того, не заслуговує покликання позивача на те, що згідно довідки Товариства індивідуальних забудовників та екплуатації гаражів "Львів-Схід" №132 від 24.09.2019р. гараж введений в екплуатацію в 2007р., оскільки Товариство не є тим органом, який уповноважений вводити об`єкти нерухомості в екплуатацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, порушення прав позивача та, як наслідок, необхідність їх судового захисту судом в даній справі на підставі наданих позивачем доказів не встановлена.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 16 ЦК України врегульовує судовий захист цивільних прав та інтересів судом.

Та лише за умови порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави виникає потреба в застосуванні способів їх захисту.

За ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Втім, звернення позивача до суду із вказаним позовом є передчасним, оскільки питання щодо реєстрації права власності не вирішено, а відповідні дії для такої підлягають вчиненню в позасудовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивач передчасно звернулася до суду з даним позовом і факт наявності спору між сторонами з приводу гаража, позивачем в суді не доведений, а тому у задоволенні позову слід відмовити

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 77-81, 89, 259, 263 - 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392 ЦК України, суд -

у х в а л и в :

в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 04 червня 2020 року.

Суддя /підпис/ Постигач О.Б.

З оригіналом згідно

Суддя Постигач О.Б.