н/п 2/490/2922/2020 Справа № 490/3215/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

02 червня 2020 року Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/4 частку майна та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

01.06.2020 року позивач звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача, в якому просить винести ухвалу про внесення позивачем грошових коштів у розмірі 43 000,00 грн. на депозитний рахунок суду; припинити право власності відповідача на 1/4 частку спільної часткової власності на кімнату в квартирі спільного заселення загальною площею 21,39 кв.м., житловою площею 12,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в спільному користуванні коридор І площею 7,6 кв.м., кухня ІV, площею 7,4 кв.м., вбиральня V, площею 1,5 кв.м., ванна ІV, площею 3,3 кв.м.. шафа VІІ, площею 0,4 кв.м., та виплатити йому грошову компенсацію, внесену позивачем на депозитний рахунок суду в розмірі 43 000,00 грн.; визнати за позивачем право власності на 1/4 частку спільної часткової власності на кімнату в квартирі спільного заселення загальною площею 21,39 кв.м., житловою площею 12,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в спільному користуванні коридор І площею 7,6 кв.м., кухня ІV, площею 7,4 кв.м., вбиральня V, площею 1,5 кв.м., ванна ІV, площею 3,3 кв.м.. шафа VІІ, площею 0,4 кв.м.

В обґрунтування позову посилається на те, що вона є співвласником 3/4 часток кімнати в квартирі спільного заселення АДРЕСА_2 . Співвласником ж 1/4 частки вказаної кімнати є відповідач. Сторони не є членами сім`ї, є особами різної статі, фактично поділити кімнату АДРЕСА_3 , яка є об`єктом спільної часткової власності на два окремих об`єкта технічно неможливо. Крім того, позивач має малолітню дитину. Позивач неодноразово пропонувала в усному порядку відповідачу здійснити викуп його частки, разом з тим, відповідач ухиляється від вирішення цього питання та не надає ані погодження, ані відмови.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить на час розгляду справи, до набрання рішенням законної сили, вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту (заборони відчуження) на ј частку у праві спільної часткової власності на кімнату в квартирі спільного заселення загальною площею 21,39 кв.м., житловою площею 12,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , в спільному користуванні коридор І площею 7,6 кв.м., кухня ІV, площею 7,4 кв.м., вбиральня V, площею 1,5 кв.м., ванна ІV, площею 3,3 кв.м.. шафа VІІ, площею 0,4 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 718 від 14.08.2019 року, номер запису про власність № 32808389.

В обґрунтування заяви посилається на те, що нині існують ризики щодо відчуження відповідачем 1/4 частки кімнати, що у разі задоволення позову у даній справі приведе до неможливості його виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача(заявника). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, тощо.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді заяви покладається виключно на заявника.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках, - а такої необхідності заявником не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-151 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/4 частку майна та визнання права власності відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя О.А. Гуденко