Справа № 214/1955/20
2-н/214/641/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г., розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про видачу судового наказу за вимогою про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованості по оплаті за надані комунальні послуги за період з грудня 2016 року по січень 2020 року в розмірі 26098 грн. 96 коп., інфляційні втрати 2486 грн. 01 коп., 3% річних розмірі 1221 грн. 77 коп.

10.06.2020 року на запит суду надійшли відомості з адресно-довідкового органу відносно місця реєстрації боржників.

Дослідивши матеріали справи, зміст та вимоги заяви про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу з наступних підстав.

Як визначено ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Згідно з ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг; телекомунікаційних послуг; послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подану заяву про видачу судового наказу, повинно бути сплачено судовий збір в розмірі 0,1% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: розмір судового збору в даному випадку становить 210,20 грн.

Відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а такожзвільнити від сплати судового збору за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.82 ЦПК України, ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір».

Як визначено в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.109.2014 року «Про застосування судами законодавства про сувої витрати у цивільних справах», при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов`язані із судовими витратами у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та інших нормативно-правових актів, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами сторони щодо можливості звернення до суду, з іншого боку.

Згідно з п.п.60-67 рішення від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» №28249/95, «…сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб не завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету».

Із аналізу вказаних норм та прецедентної практики Європейського суду з прав людини слідує, що законодавець передбачив можливість звільнення сторони від сплати судового збору лише з підстав, пов`язаних з її майновим становищем.

Так, представник заявника надав до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого посилається на скрутне матеріальне становище.

Однак, відомостей та доказів скрутного матеріального становища не надано, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання слід відмовити. При цьому, сплата судового збору в сумі 210,20 грн. не є непомірною та не створює перешкод у доступі до правосуддя.

Оскільки АТ «Криворізька теплоцентраль» не сплачено судовий збір, тому суддя приходить до висновку про необхідність відмови у видачі судового наказу в силу п. 19 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику що відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.160-164, ч.9 ст.165, ст.ст.166-168, 353-354, п.15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» у видачі судового наказу про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за надані комунальні послуги.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15 днів з дня її підписання суддею.

На підставі п. 3 розділу XII "Прикінцевих положень" ЦПК України, зазначений строк в ст. 354 Цього кодексу продовжений на час дії карантину.

Суддя Ковтун Н.Г.