Дата документу 11.06.2020
Справа № 501/1244/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

предмет та підстави позову: про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 15.04.2020 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду, згідно якого просить суд стягнути з відповідача за свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 13 червня 2018 року по 12 липня 2018 року у розмірі 15715,14 грн.

Позов мотивований тим, що він з липня 1994 року по 11 листопада 2019 року перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ». Наказом начальника порту від 11.03.2013 року №133-о він переведений на посаду начальника 2 терміналу.

10.04.2017 року за наказом №182-к директора ДП «МТП «Чорноморськ» його (позивача) було звільнено з підприємства за п.3 чт.40 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено та:

- визнано наказ директора ДП МТП «Чорноморськ» від 10.04.2017 року №182-к «Про звільнення начальника 2 терміналу ОСОБА_1 » незаконним та скасовано наказ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника 2 терміналу ДП МТП «Чорноморськ»;

- стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 починаючи з 11.04.2017 року по 12.06.2018 року в сумі 201235,70 грн.;

- рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

Позивач зазначає в позові, що 12.06.2018 року, маючи на руках рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року він звернувся до начальника служби управління персоналом ОСОБА_3 з вимогою ознайомити його з наказом про поновлення на роботі та допустити його на своє робоче місце. ОСОБА_3 відмовив йому та запропонував звернутись з цим питанням до директора ДП МТП «Чорноморськ».

У той же день 13.06.2018 року позивач надіслав через канцелярію порту заяву до керівництва ДП МТП «Чорноморськ» разом з копією рішення суду, у якій він просив керівництво поновити його негайно на посаді начальника 2 терміналу та допустити його до виконання своїх посадових обов`язків та на своє робоче місце.

Позивач стверджує, що а ні 13.06.2018 року, а ні на наступний день його вимоги не були виконані добровільно та, на думку позивача, були навмисно проігноровані керівництвом порту. У зв`язку з цим позивач був змушений звернутись 14.06.2018 року до Іллічівського міського суду про видачу йому виконавчого листа про примусове виконання рішення суду.

Після чого, 18.06.2018 року він (позивач) звернувся до відділу ДВС для примусового виконання рішення суду.

19.06.2018 року державними виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

25.06.2018 року позивач повторно звернувся з письмовою заявою до керівництва порту про негайне виконання рішення суду про негайне скасування наказу від 10.04.2017 року №182-к та його поновлення на роботі, допустити до виконання посадових обов`язків та робочого місця.

06.07.2018 року позивач вкотре звернувся до керівництва порту з письмовою заявою про невиконання боржником рішення суду.

12.07.2018 року позивач отримав у відділенні пошти два листи від адміністрації порту, в яких його повідомлено про видання керівництвом порту наказу про його поновлення на роботі, запропоновано йому у стислий термін прибути до відділу кадрів порту.

13.07.2018 року позивач був ознайомлений з наказом про поновлення на роботі від 13.06.2018 року №312 та розпорядженням від 13.06.2018 року №16 «Про визначення робочого місця». Після ознайомлення з даними документами, позивач зробив на них записи «не згоден».

Позивач зазначає в позові, що у подальшому 16.07.2018 року він звертався до відповідача з письмовими заявами про виплату йому заробітної плати за один місяць, ознайомлення з наказом про звільнення працівника, який виконував функції начальника 2 терміналу, про реорганізацію підприємства, штатним розкладом, забезпечення перепусткою на виробничу територію порту, тощо.

З наказом №327 від 20.06.2018 року «Про зміни в організації виробництва і праці» позивача було ознайомлено 16.07.2018 року, він зазначив свою незгоду з даним наказом.

19.07.2018 року начальник СУП ОСОБА_3 ознайомив позивача з розпорядженням від 18.07.2018 року №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу Старюченко В.В.», в яких позивач зазначив свою незгоду.

Після цього, 19.07.2018 року позивач подав скаргу до начальника відділу ДВС про невиконання рішення суду.

Позивач 02.08.2018 року отримав по пошті листа від 18.07.2018 року про попередження про вивільнення від 16.07.2018 року.

31.08.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до відділу ДВС про хід виконавчого провадження.

04.09.2018 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №56630472.

21.09.2018 року за заявами позивача до Головного управління Держпраці в Одеській області від 19.07.2018 року та 30.07.2018 року було здійснено вихід за адресою розташування ДП МТП «Чорноморськ», за результатами якої проведено перевірку за його (позивача) зверненням.

Позивач стверджує в позові, що 27.06.2019 року Постановою Одеського апеляційного суду рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року залишено без змін, однак попри це відповідач не видав наказ про визнання незаконним наказу директора порту Крижановського С.В. від 10.04.2017 року №182-к про звільнення та не скасував його.

У зв`язку з цим, 30.08.2019 року позивач подав заяву про видачу виконавчого листа в цій частині та 09.09.2019 року подав до відділу ДВС заяву про примусове виконання рішення суду.

10.09.2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

25.03.2019 року позивач отримав від державного виконавця повідомлення, з якого його стало відомо, що 16.03.2020 року відповідачем було видано наказ №78 «Про скасування наказу директора ДП МТП «Чорноморськ» від 10.04.2017 року №182 к «Про звільнення начальника 2 терміналу Старюченко В.В.».

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник відповідача 29.05.2020 року надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року, позивача поновлено на роботі та згідно розпорядження т.в.о. директора порту №16 від 13.06.2018 року, враховуючи наказ директора порту від 13.06.2018 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » позивачу було визначено тимчасово робоче місце у будівлі навчально-курсового комбінату на 1 поверсі в учбовому класі.

Розпорядженням в.о. директора порту №21 від 18.07.2018 року, позивачу визначено нове робоче місце, оголошено простій не з вини працівника з оплатою 100% годинної тарифної ставки. До трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис №17 «Поновити на посаді начальника 2 терміналу ДП «МТП «Чорноморськ».

Старюченко В.В. 09.06.2020 року надав відповідь на відзив, просить суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на те, що він не погоджується з доводами та запереченнями відповідача, наведеними ним у відзиві на позов.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судовому засіданні позивач просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 15.04.2020 року справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.100).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30.04.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні (а.с.104-105).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що з липня 1994 року по 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Морський торговельний порт «Чорноморськ», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.19-21).

Наказом начальника порту від 11.03.2013 року №133-о ОСОБА_1 переведений на посаду начальника 2 терміналу, що підтверджується копією наказу (а.с.22).

10.04.2017 року за наказом №182-к директора ДП «МТП «Чорноморськ» позивача звільнено з підприємства за п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено (а.с.23-25), згідно якого:

- визнано наказ директора ДП МТП «Чорноморськ» від 10.04.2017 року №182-к «Про звільнення начальника 2 терміналу ОСОБА_1 » незаконним та скасовано наказ;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника 2 терміналу ДП МТП «Чорноморськ»;

- стягнуто з ДП МТП «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.04.2017 року по 12.06.2018 року в сумі 201235,70 грн.;

- рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

13.06.2018 року позивач надіслав через канцелярію порту заяву до керівництва ДП МТП «Чорноморськ» разом з копією рішення суду, у якій він просив керівництво поновити його негайно на посаді начальника 2 терміналу та допустити його до виконання своїх посадових обов`язків та на своє робоче місце, що підтверджується копією заяви (а.с.32).

ОСОБА_1 18.06.2018 року звернувся до Іллічівського міського суду із заявою про видачу йому виконавчого листа про примусове виконання рішення суду, що підтверджується копією заяви (а.с.33).

Після чого, 18.06.2018 року позивач звернувся до відділу ДВС для примусового виконання рішення суду, що підтверджується копією заяви (а.с.34).

Державними виконавцем 19.06.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією постанови та супровідного листа (а.с.34-35).

ОСОБА_1 25.06.2018 року повторно звернувся з письмовою заявою до керівництва порту про негайне виконання рішення суду, негайне скасування наказу від 10.04.2017 року №182-к та його поновлення на роботі, допустити до виконання посадових обов`язків та робочого місця, що підтверджується копією заяви (а.с.37).

Також, 06.07.2018 року позивач звернувся до керівництва порту з письмовою заявою про невиконання боржником рішення суду, що підтверджується копією заяви (а.с.38).

ОСОБА_1 отримав листи від адміністрації порту, в яких його повідомлено про видання керівництвом порту наказу про його поновлення на роботі, запропоновано йому у стислий термін прибути до відділу кадрів порту (а.с.39-42).

Наказом т.в.о. директора порту ОСОБА_4 №312 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » від 13.06.2018 року позивача поновлено на посаді начальника 2го терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» 11.04.2017 року. Наказ видано на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року (а.с.41, 114).

Згідно розпорядження т.в.о. директора порту ОСОБА_4 «Про визначення робочого місця» №16 від 13.06.2018 року, з метою організації робочого місця працівника підприємства та враховуючи наказ директора порту від 13.06.2018 р. «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » визначено позивачу з 13.06.2018 року, тимчасово, робоче місце у будівлі навчально-курсового комбінату на 1 поверсі в учбовому класі ( АДРЕСА_1 ). Пунктом 2 розпорядження начальника 2-го терміналу ОСОБА_1 зобов`язано під час знаходження на визначеному робочому місці керуватись Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників ДП «МТП «Чорноморськ». Зазначене розпорядження позивачем не оскаржувалось (а.с.42, 114).

ОСОБА_1 13.07.2018 року ознайомлений з наказом про поновлення на роботі від 13.06.2018 року №312 та розпорядженням від 13.06.2018 року №16 «Про визначення робочого місця». Після ознайомлення з даними документами, позивач зробив на них записи «не згоден», що підтверджується копіями наказу та розпорядження (а.с.41-42).

ОСОБА_1 16.07.2018 року звертався до відповідача з письмовими заявами про виплату йому заробітної плати за один місяць, ознайомлення з наказом про звільнення працівника, який виконував функції начальника 2 терміналу, про реорганізацію підприємства, штатним розкладом, забезпечення перепусткою на виробничу територію порту, тощо (а.с.43-46).

З наказом №327 від 20.06.2018 року «Про зміни в організації виробництва і праці» позивача ознайомлено 16.07.2018 року, він зазначив свою незгоду з даним наказом (а.с.49).

Також, ОСОБА_1 ознайомився з розпорядженням від 18.07.2018 року №21 «Про визначення робочого місця та оголошення простою начальнику 2 терміналу Старюченко ОСОБА_5 В ОСОБА_6 », в яких позивач зазначив свою незгоду (а.с.50, 116).

Далі, ОСОБА_1 19.07.2018 року подав скаргу до начальника відділу ДВС про невиконання рішення суду (а.с.51-53).

ОСОБА_1 отримав листа від 18.07.2018 року про попередження про вивільнення від 16.07.2018 року (а.с.55).

31.08.2018 року позивач звернувся з письмовою заявою до відділу ДВС про хід виконавчого провадження (а.с.56).

04.09.2018 року державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №56630472 (а.с.57-58).

За заявами ОСОБА_1 . Головним управлінням Держпраці в Одеській області проведено перевірку ДП «ІМТП «Чорноморськ» (а.с.69-75) та на його скарги, запити (а.с.62-6) управлінням надано відповіді заявнику (59-60, 67-68).

Постановою Одеського апеляційного суду 27.06.2019 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року залишено без змін (а.с.26-31).

ОСОБА_1 30.08.2019 року позивач подав заяву про видачу виконавчого листа в частині визнання незаконним наказу директора порту Крижановського С.В. від 10.04.2017 року №182-к про звільнення та його скасування (а.с.76) та 09.09.2019 року подав до відділу ДВС заяву про примусове виконання рішення суду (а.с.77).

Державним виконавцем 10.09.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.80-82), постанову про стягнення виконавчого збору (а.с.83).

ОСОБА_1 25.03.2020 року отримав від державного виконавця повідомлення, з якого вбачається, що 16.03.2020 року відповідачем було видано наказ №78 «Про скасування наказу директора ДП МТП «Чорноморськ» від 10.04.2017 року №182 к «Про звільнення начальника 2 терміналу Старюченко В.В.» (а.с.84).

ОСОБА_1 03.03.2020 року звернувся до ДП «МТП «Чорноморськ» з досудовим повідомленням (а.с.89-91), на яке відповідачем надано відповідь (а.с.119-121).

V. Оцінка Суду.

Частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року містить вказівку про те, що воно у частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Таким чином, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Згідно наказу №312 від 13 червня 2018 року, виданого ДП МТП «Чорноморськ», тобто на наступний день після оголошення рішення Іллічівського міського суду від 12.06.2018 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника 2 терміналу ДП МТП «Чорноморськ» з 11.04.2017 року. З відповідним наказом позивач ознайомився 13 липня 2018 року, зробив запис «не згоден», та виклав наступні зауваження: «…у резолютивній частині відсутня вказівка щодо нарахування мені середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу і т.і.».

Також, до трудової книжки ОСОБА_1 внесено запис №17 «Поновити на посаді начальника 2-го терміналу ДП «МТП «Чорноморськ» на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 по справі № 501/768/17».

Портом, як роботодавцем, 13 червня 2018 року видано розпорядження №16 «Про визначення робочого місця» і аналогічне 18 липня 2018 року № 21, що свідчить про фактичний допуск до роботи Позивача. Порт забезпечив Позивача робочим місцем і створив належні умови праці.

З розпорядженням №16 від 13.06.2018 року позивач ознайомився 13 липня 2018 року, про що свідчать його надпис «не згоден».

З розпорядженням №21 від 18.07.2018 року ОСОБА_1 ознайомився 19.07.2018 року, і також виклав свої зауваження щодо незгоди з ним.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, Судом встановлено своєчасне виконання ДП «МТП «Чорноморськ» рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12.06.2018 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідач, сплатив позивачу ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 11.04.2017 року по 12.06.2018 року в повному обсязі в сумі 201235,70 грн., незважаючи на те, що рішення оскаржувалось Портом в апеляційному порядку. Вказані обставини визнані позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні в повному обсязі.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи відповідача в частині своєчасного виконання судового рішення про поновлення на посаді ОСОБА_1 .

Посилання позивача на примусове виконання рішення в частині скасування наказу директора порту Крижановського С.В. від 10.04.2017 року №182-к про звільнення, не заслуговують на увагу, оскільки рішення в цій частині не підлягало до негайного виконання.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд доходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язкою з затримкою виконання рішення суду - відмовити повністю.

2. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

4. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

5. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

6. Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2020 року.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко