Постанова

Іменем України

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 351/1184/14-ц

провадження № 61-7435св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Максюти І. О., Мелінишин Л. В., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення самовільно захопленої земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з картографічними даними житловий будинок на АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці площею 0,11 га № НОМЕР_1 , яка після придбання нею вказаного будинку перейшла в її користування.

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 1993 року залишено в силі наказ радгоспу «Україна», яким у неї вилучено 0,08 га земельної ділянки та встановлено, що їй належить земельна ділянка 0,03 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку.

Позивач зазначала, що на даний час розмір її земельної ділянки становить 0,0155 га, що підтверджується актом Белелуйської сільської ради від 11 травня 2012 року та схемами до нього. Решту земельної ділянки незаконно захопила відповідач ОСОБА_2 , чим порушила її право власності на цю ділянку.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй захоплену земельну ділянку площею 0,0145 га.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2017 року у складі судді Сегіна І. Р. позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 0,0137 га захопленої земельної ділянки.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн, а також 7 417,00 грн витрат за проведення земельно-технічної експертизи.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд встановив факт порушення права позивача на користування частиною належної їй земельної ділянки, що є підставою для задоволення позову.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідач набула права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, тобто із правочину, що не суперечить статті 328 ЦК України. Будь-яких доказів самовільного захоплення частини земельної ділянки відповідачем, яка знаходилася у користуванні позивача, позивач суду не надала.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги лише висновок додаткової земельної технічної експертизи; суд не взяв до уваги, що фактичний розмір земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні відповідача, становить 0,3374 га; державний акт ОСОБА_2 на час розгляду справи був визнаний недійсним; частина земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, увійшла у державні акти, видані відповідачу.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що згідно з договором купівлі-продажу від 25 липня 1987 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 житловий будинок на АДРЕСА_1 (а. с. 36-37).

Відповідно до наказу радгоспу «Україна» від 05 жовтня 1990 року № 99 та рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 вересня 1993 року ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку площею 0,03 га біля будинку на АДРЕСА_1 , а земельну ділянку площею 0,08 га з присадибної ділянки вилучено у ОСОБА_1 та надано ОСОБА_4 під будівництво житлового будинку (а. с. 20, 69).

Рішенням Белелуйської сільської ради від 25 грудня 1993 року № 10 передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,32 га, в тому числі, з ділянками: № 1 - загальна площа 0,32 га (ріллі 0,20 га, подвір`я 0,12 га), № 2 - загальна площа 0,17 га (ріллі 0,17 га, а. с. 196).

Згідно з актом від 18 травня 1994 року встановлено межу присадибної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (у присутності ОСОБА_4 ) Межу встановлено згідно з планом на забудову та карти присадибних земель с. Белелуя (а. с. 64).

Із державного акта на право приватної власності на землю від 28 листопада 1996 року, виданого на підставі рішення Белелуйської сільської ради від 25 грудня 1993 року № 10, ОСОБА_4 передано у приватну власність земельну ділянку у с. Белелуя, площею 0,5382 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а. с. 59).

13 липня 2006 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку № 1 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого господарства, площею 0,3662 га (кадастровий номер № 010020007). Земельна ділянка відчужена за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 13 липня 2006 року на підставі державного акта на право приватної власності, виданого Белелуйською сільською радою 28 листопада 1996 року на підставі рішення цієї ж ради від 25 грудня 1993 року № 10 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 6, кадастровий номер № 01002007 (а. с. 60).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою між сторонами затверджено мирову угоду, згідно з якою земельна ділянка, розміром 33 кв. м залишилась у користуванні ОСОБА_5 , на якій знаходиться частина господарської будівлі (а. с. 193).

Згідно з рішенням Белелуйської сільської ради від 15 листопада 2011 року № 108-8/2011 у зв`язку з уточненням площ земельних ділянок, які визначались при проведенні підготовчих робіт з виготовлення державних актів на право власності на землю та беручи до уваги висновок депутатської комісії, сільська рада затвердила уточнені площі земельних ділянок ОСОБА_2 - всього 0,3270 га, в тому числі для обслуговування житлового будинку - 0,2500 та для ведення особистого селянського господарства - 0,0770 га (а. с. 24).

11 травня 2012 року проведено обмір земельної ділянки ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 та встановлено, що площа земельної ділянка, яка належить ОСОБА_1 становить 0,0155 га, що підтверджується актом обміру земельної ділянки від 11 травня 2012 року (а. с. 22).

Згідно з державним актом про право приватної власності серії ЯМ № 596640 від 10 жовтня 2012 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 липня 2006 року № 1909 серії ВСХ № 789982 та рішення від 15 листопада 2011 року № 108-8/2011 ОСОБА_2 була власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0297), площею 0,2500 га за адресою: АДРЕСА_1 у межах згідно з планом для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а. с. 62).

Заочним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та Белелуйської сільської ради про визнання недійсним державного акта, позов задоволено та визнано недійсним державний акт серії ЯМ № 596640, виданий 10 жовтня 2012 року ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . Рішення вступило в законну силу (а. с. 195).

Згідно з державним актом про право приватної власності серії ЯМ № 596641 від 10 жовтня 2012 року, виданим на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 липня 2006 року № 1909 серії ВСХ № 789982 та рішення від 15 листопада 2011 року № 108-8/2011 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0297), площею 0,0770 га за адресою: АДРЕСА_1 у межах згідно з планом для ведення особистого селянського господарства (а. с. 63).

Із виписки з погосподарської книги с. Белелуя з січня 1984 до 1985 року по господарству ОСОБА_6 (діда ОСОБА_1 ) від 11 жовтня 2012 року № 205 встановлено, що до 1985 року для обслуговування житлового будинку відводилось 0,25 га земельної ділянки, в т.ч. 0,01 га під забудовою, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер; до 1990 року за садибою рахувалося всього 1,06 га - 0,01 га (для обслуговування житлового будинку), в тому числі, під забудовою 0,01 га), ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 (баба ОСОБА_1 ) вибула в с. Тулова. Після смерті ОСОБА_6 у господарстві була зареєстрована ОСОБА_7 .

При виготовленні проекту із впорядкування громадських і присадибних земель с. Белелуя радгоспу «Україна» (договір від 10 квітня 1978 року № 58) земельна ділянка, яка рахувалася за господарством ОСОБА_6 (дід позивача) значилася під № НОМЕР_1 - 0,11 га. При проведенні інвентаризації землі у 1990 році виявлено, що земельна ділянка становить 0,09 га. Після наказу радгоспу «Україна» про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 земельна ділянка ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 становить 0,01 га з 1990 року і по даний час (а. с. 34).

Із відповіді Белелуської сільської ради від 14 листопада 2014 року № 01-40/219 вбачається, що на даний час за ОСОБА_1 згідно з погосподарських книг з 1970 року до 1990 року значиться земельна ділянка всього - 0,27 га, в тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,01 га. При виготовленні проекту із впорядкування громадських та присадибних земель с. Белелуя радгоспу «Україна» (договір від 10 квітня 1978 року № 58) земельна ділянка, яка значилася за господарством ОСОБА_6 (дід ОСОБА_1 ), зазначена під № НОМЕР_1 - 0,11 га. При проведенні інвентаризації землі в 1990 році було виявлено, що земельна ділянка становить 0,09 га. Після наказу радгоспу «Україна» про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 , земельна ділянка ОСОБА_1 на АДРЕСА_3 становить 0,01 га з 1990 року і по даний час.

Фактичний розмір земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_2 на АДРЕСА_3 згідно з геодезичною зйомкою та державним актом становить 0,3270 га.

У зв`язку з визнанням державного акта недійсним рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 становить 0,3237 га. Між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 межові знаки були встановлені комісією в 1994 році і відповідають даному акту від 18 травня 1994 року та акту від 11 травня 2012 року. Земельна ділянка огороджена металевою сіткою, закріплена до забетонованих металевих стовпів. Межові знаки при проведенні геодезичної зйомки порушені не були (а. с. 66).

У технічній документації із землеустрою щодо виготовлення документів, що посвідчують право власності на землю згідно з договором купівлі-продажу на земельну ділянку ОСОБА_2 зазначено, що при винесенні меж земельної ділянки в натурі встановлено, що площа, розміри та суміжні землекористувачі земельної ділянки залишились без змін, тобто відповідають державному акту ОСОБА_4 (а. с. 122).

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 13 квітня 2016 року № 15199 частина земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,0137 га ввійшла в державні акти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а. с. 149-157).

Відповідно до висновку додаткової земельно-технічної експертизи від 08 вересня 2017 року № 17041, проведеними обмірами земельних ділянок на АДРЕСА_4 , що належать ОСОБА_1 (в користуванні) та ОСОБА_2 (на праві власності), встановлено: земельна ділянка, що перебуває в фактичному користуванні ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , займає площу 0,0163 га (табл. №1 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 15119 , а. с. 158, т. 1); земельна ділянка, що перебуває в фактичному користуванні ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 , займає площу 0,3374 га (табл. № 1 до висновку а. с. 158, т. 1).

Межові знаки фактичного користування земельними ділянками прокладені існуючими між суміжниками огорожею, стежками, обробленими угіддями.

Наявні в матеріалах справи плани встановлених меж та кадастрові плани земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0402 га на АДРЕСА_1 відображають зменшення загальної площі земельних ділянок за рахунок відступу від струмка (санітарно-захисна смуга).

Станом на час проведення експертизи суттєвих змін в оточенні земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_1 не відбулося. Схематичні плани земельної ділянки, належної ОСОБА_2 , на АДРЕСА_5 , та земельної ділянки, що перебуває в користуванні ОСОБА_1 , зображеної в табл. № 1 до висновку судової земельно-технічної експертизи № 15119 (а. с. 158, т. 1) не значно відрізняються від планів зовнішніх меж земельної ділянки зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю, виданого ОСОБА_4 (а. с. 59, т. 1) та державному акті на право власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_2 (а. с. 62,т. 1).

Через відсутність каталогу координат поворотних точок окружної межі земельної ділянки на АДРЕСА_5 кадастровий номер :01:002:0007 ( ОСОБА_4 ) та кадастровий номер :01:002:0207 ( ОСОБА_2 ) не надається встановити, яка саме площа земельної ділянки, залишилась в користуванні ОСОБА_1 , її зменшення до нинішніх розмірів або близьких до них (а за конфігурацією зовнішніх меж земельної ділянки, наданої ОСОБА_4 , була меншою) сталося в період з 10 квітня 1978 року до 26 грудня 1993 року за рахунок розширення земельної ділянки ОСОБА_4 .

Мають місце зміни у конфігурації земельної ділянки ОСОБА_2 , визначеної у плані зовнішніх меж земельної ділянки у державному акті від 28 листопада 2006 року, який видавався на ім`я ОСОБА_4 , у державному акті на право власності на земельну ділянку від 10 жовтня 2012 року, який видавався на ім`я ОСОБА_2 , у таблиці № 1 до висновку судової земельно-технічної експертизи від 13 квітня 2016 року № 15119 та у плані встановлених меж земельної ділянки та кадастровому плані земельної ділянки ОСОБА_2 , пов`язані зі зміною площі.

Земельні ділянки на АДРЕСА_1 в таблицях №№ 1-3 до висновку № 17041 додаткової земельно-технічної експертизи, що порівнюються з земельними ділянками, якими фактично користується ОСОБА_2 , побудовані відповідно до каталогу координат поворотних точок окружної межі за даними інженера-землевпорядника ОСОБА_9 (0,3374 га).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 90 ЗК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно зі статтями 152, 153, 155 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими Законами України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених Законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Суд апеляційної інстанції врахувавши те, що зазначені положення спрямовані на захист права власності, а позивач ОСОБА_1 не набула у встановленому порядку права власності на земельну ділянку, а лише має право користування землею, дійшов правильного висновку про те, що підстави для визнання порушеним її права власності відсутні, а ОСОБА_2 навпаки набула права власності на суміжну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року набула відповідач ОСОБА_2 .

Суттю самовільного захоплення земельної ділянки є умисні активні дії відповідача щодо отримання землі у користування без відповідних передбачених законом підстав.

Встановивши, що ОСОБА_2 набула права власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 13 липня 2006 року, тобто із правочину, що не суперечить статті 328 ЦК України та будь-яких доказів самовільного захоплення частини земельної ділянки відповідачем, яка знаходилася у користуванні позивача, позивач суду не представила, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції взяв до уваги лише висновок додаткової земельної технічної експертизи; суд не взяв до уваги, що фактичний розмір земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні відповідача 0,3374 га; державний акт ОСОБА_2 на час розгляду справи був визнаний недійсним; частина земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача, увійшла у державні акти, видані відповідачу,висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко