Справа № 504/4221/18
Номер провадження 2/504/552/20
11.06.2020смт.Доброслав
Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Жовтан П.В.,
за участю секретаря судових засідань - Сокурцової Т.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Бикова Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 , третьої особи АТ «Акцент-банк» про розірвання договору та відшкодування шкоди, -
В судових засіданнях позивач ОСОБА_1 , та її представник-адвокат Биков Д.Ю. позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, надавши згоду на ухвалення заочного рішення. В подальшому надали заяву про розгляд справи в їх відсутності.
В судові засідання відповідач фізична-особа підприємець ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце проведення яких був сповіщений своєчасно, належним чином, за усіма відомими адресами, однак до суду повернулися конверти з відміткою «Укрпошти» - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Крім того, відповідні оголошення про виклик відповідача були розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України.
Відзив на позовну заяву до суду від відповідача не надходив.
Представник третьої особи АТ «Акцент-Банк», будучи належним чином повідомленим, до суду не з`явився, однак представник за довіреністю Омельченко Є.В, надав пояснення, згідно яких стосовно позовних вимог банк надати пояснення не може, оскільки не володіє жодною інформацією стосовно умов споживчого договору між сторонами та стану його виконання, просив розглянути справи за відсутності представника АТ «Акцент-Банк».
Згідно ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи неодноразову неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, зі згоди позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В договорі міститься відмітка - «Боргу до доставки немає».
Згідно п.п.3.1, 3.2 Договору борг до передачі у власність повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовленні вироби протягом 21 робочого дня. В разі якщо вироби мають нестандартну комплекцію, строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів.
Таким чином, позивач свої обов`язки згідно п.3.1Договору перед відповідачем виконала.
Проте, відповідач свої обов`язки щодо передання у власність замовника виготовленні вироби, згідно п.3.2 Договору не виконав взагалі, зокрема, і станом на ухвалення рішення по справі.
З акту обстеження житлового приміщення квартири від 28.03.2019р. з фототаблицею до нього, вбачається, що при обстеженні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , рама вікна балконного блоку, виконана з деревини, орієнтовний термін експлуатації не менше 10 років, міжкімнатні двері на момент обстеження відсутні, двірна коробка виконана з деревини, орієнтовний термін експлуатації не менше 10 років.
Оскільки ФОП ОСОБА_2 перестав виходити на зв`язок із ОСОБА_1 , остання була вимушена звертатися із відповідними заявами/скаргами до правоохоронних органів, про що в матеріалах справи містяться копії її численних звернень.
Крім того, представник позивача надав роздруківку з соціальної мережі «Фейсбук», де одна з потерпілих на своїй сторінці розповідає про аналогічну схему укладання договору, надає копію договору, який є аналогічним тому, що уклала ОСОБА_1 із ФОП ОСОБА_2 .
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 28.03.2019р. відкрито провадження у справі за скаргою Бикова Д.Ю. в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Лиманського ВП ГУНП в Одеській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.
Так, у зв`язку із невиконанням відповідачем Договору, позивач була змушена виплачувати кредит.
Згідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до вимог ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Із змісту вимог ст.525 ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Статтею 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Таким чином, суд вважає можливим розірвати Договір (індивідуальний номер замовлення ВВ0013 ) від 29.08.2018р., укладений між позивачем та відповідачем., стягнути із відповідача на користь позивача суму отриману за вказаним договором 13 333 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд надходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Положеннями п. 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
В пункті 10 зазначеної Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй майнової та немайнової шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Позивач посилається на те, що протиправна поведінка відповідача призвела до хвилювань та страждань, внутрішнього дискомфорту та порушенні душевного спокою, чим заподіяно їй моральну шкоду, розмір якої нею оцінено в 15 000,00 грн., проте, доказів на підтвердження вказаної позиції в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України в розпорядження суду не надала.
Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б він посилався як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині за їх недоведеністю.
Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Питання щодо судових витрат суд вирішує з врахуванням положень ст.141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору (як споживач при поданні позову про захист свого права), судовий збір стягується із відповідача на користь держави, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 2, 5, 11, 12, 13, 76-81, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-285, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 525, 526, ь610, 611, 626, 628, 653, 901, 903, 1167 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 , третьої особи АТ «Акцент-банк» про розірвання договору та відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_3 , адреса згідно даних ЄДР: АДРЕСА_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_3), судовий збір в розмірі 1409 (одна тисяча чотириста дев`ять) 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень.

Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Жовтан П. В.