Справа №428/8105/19
Провадження №2/428/733/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Чумак Ю.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Власова М.Л. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Луганської обласної військово-цивільної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В період з 2005 року по 2013 рік нею був проведений капітальний ремонт домоволодіння. Внаслідок бойових дій, які розпочались в травні 2014 року, належний їй будинок був пошкоджений. 28.07.2014 року вівся масовий артилерійський обстріл, внаслідок якого в дах будинку попав снаряд, через що було пошкоджено чи знищено належне їй майно. Внаслідок обстрілу їй було спричинено матеріальну шкоду в сумі 502533,60 грн., яка включає в себе вартість пошкодженого чи знищеного майна, а також вартість будівельних робіт. Також протиправними діями їй було спричинено і моральну шкоду, яку вона оцінила в 1151540 грн. Внаслідок протиправних дій вона злякалась за своє життя та життя своїх близьких, була змушена звертатись за медичною допомогою через психологічний стан. Крім того, вона змушена була тривалий час мешкати в непридатному для проживання будинку, а згодом переїхати на тимчасове проживання до своїх знайомих. Вона залишилась без житла, їй доводилось голодувати, не було води та світла. Усе пережите негативно відобразилось на стані її здоров`я. Вона самостійно намагається відносити своє житло, яке до сьогодні є непридатним для проживання.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 502533,60 грн. та моральної шкоди в сумі 1151540 грн.

22.07.2019 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

23.09.2019 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

05.11.2019 року судом постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про заміну первісного відповідача належними відповідачами.

12.03.2020 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті.

05.11.2019 року представник відповідача Власов М.Л. надав відзив на позовну заяву.

Проте суд не приймає зазначений відзив, оскільки він поданий з порушенням строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі від 23.09.2019 року. Зазначену ухвалу уповноважений представник відповідача отримав 30.09.2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відзив на позовну заяву мав бути поданий не пізніше 15.10.2019 року.

Оскільки відзив був поданий з порушенням встановленого строку, то відповідно з порушенням строку була подана відповідь на цей відзив представником позивача, яку суд через зазначені обставини також не приймає.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Старовойтов О.В. підтримав заявлені позовні вимоги. Підтвердив доводи, викладені в позовній заяві. Суду пояснив, що на даний час чітко не врегульований порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої внаслідок терористичного акту, тому суд повинен застосувати аналогію закону. Щодо оцінки збитків, які понесла ОСОБА_3 , то на сьогодні відсутній механізм та методологія оцінки матеріальної шкоди, позивач мешкає в м. Луганську та не має можливості звернутись до експерта. Шкода позивачу була завдана внаслідок терористичного акту, ці обставини не потребують доказування, загальновідомим є факт, що йшла антитерористична операція та відбувся теракт, внаслідок якого позивачу було спричинено матеріальну шкоду. ОСОБА_3 є пенсіонеркою, особою похилого віку, вона не має можливості відремонтувати будинок та жити тим життям, яке було до збройного конфлікту. Позивач схвильована тим, що держава не захистила її права. Її майно не відновлене, а держава не звертає на це увагу. На сьогодні 50000 житлових будинків не відновлено і держава не вживає жодних заходів. Відповідно до існуючого порядку саме Луганська обласна військово-цивільна адміністрація мала здійснювати обстеження пошкоджень житлових будинків та сплатити компенсацію шкоди, спричиненої збройною агресією Російської Федерації.

В судовому засіданні представник відповідача Власов М.Л. позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що не надано доказів, що зруйнований будинок будувала саме позивач. Спричинену шкоду має відшкодовувати держава, а не Луганська обласна військово-цивільна адміністрація. Доказів спричинення моральної шкоди не надано, не надано розрахунку моральної шкоди. На сьогодні відсутній порядок відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок терористичного акту. Належним відповідачем у справі є держава в особі КМУ, відповідач права позивача жодним чином не порушував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_3 з 18.07.1998 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією акту від 27.02.1996 року серії ЛГ № ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0682 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Частиною 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні не було встановлено того, що ОСОБА_3 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначену обставину підтвердив в судовому засіданні представник позивача, який зазначив, що документами, які підтверджують право власності на домоволодіння є копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та технічний паспорт.

Технічний паспорт на домоволодіння був складений станом на 13.01.1992 року.

Таким чином, ОСОБА_3 на сьогодняшній день є власником матеріалів та обладнання, які були використані в процесі цього будівництва, а тому має право вимагати отримання компенсації за шкоду, заподіяну у період проведення антитерористичної операції внаслідок стверджуваного пошкодження під час терористичного акта належного їй на праві власності майна, яке було використано під час будівництва, та предметів домашнього вжитку.

Місто Луганськ включене до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням КМ України від 7 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Позивач зазначає, що шкоду їй було спричинено внаслідок обстрілу, який вівся в північно-західному напрямку, де знаходиться м. Щастя Луганської області і саме в цьому місці були розташовані Збройні сили України.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Старовойтов О.В. пояснив, що шкоду позивачу було спричинено збройною агресією Російської Федерації.

Суд відзначає, що 14.04.2014 року згідно з Указом Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, матеріальну шкоду було спричинено позивачу у період проведення антитерористичної операції на території м. Луганська.

Закон України «Про боротьбу з тероризмом» з метою захисту особи, держави і суспільства від тероризму, виявлення та усунення причин і умов, які його породжують, визначає правові та організаційні основи боротьби з цим небезпечним явищем, повноваження і обов`язки органів виконавчої влади, об`єднань громадян і організацій, посадових осіб та окремих громадян у цій сфері, порядок координації їх діяльності, гарантії правового і соціального захисту громадян у зв`язку із участю у боротьбі з тероризмом.

Таким чином, помилковими є посилання представника позивача на те, що зазначені правовідносини регулюються Кодексом цивільного захисту України.

Так, частина перша статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає спеціальне правило, відповідно до якого відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Порядок надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які залишилися на попередньому місці проживання, затверджений постановою КМУ від 18.12.2013 року № 947 (далі - Порядок).

Цей Порядок встановлює механізм надання та визначення розміру грошової допомоги або компенсації постраждалим від надзвичайних ситуацій, які відмовилися від евакуації, відселення та залишилися на попередньому місці проживання та/або в межах відповідного населеного пункту (п.1 Порядку).

Постраждалими визнаються особи, житлові будинки (квартири) яких:

пошкоджено внаслідок надзвичайної ситуації або проведення робіт з ліквідації її наслідків (таким постраждалим надається грошова допомога);

зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації (таким постраждалим надається грошова компенсація). (п.2 Порядку).

Проте позивач позбавлена можливості відповідно до існуючого порядку отримати грошову компенсацію відповідного до існуючого Порядку, оскільки відповідно до п. 5 Порядку для отримання грошової компенсації поміж іншого подаються документи, що підтверджують право власності на житло, - щодо житлових будинків (квартир), які зруйновано внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, а право власності позивача на житловий будинок не зареєстровано.

Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 2 ЦК України передбачено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що Луганська обласна військово-цивільна адміністрація є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки шкода, заподіяна громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому до участі в цій справі мала бути залучена держава в особі відповідного органу державної влади.

При цьому суд погоджується з доводами представника відповідача в цій частині та відзначає, що в судовому засідані представник позивача також стверджував про порушення прав позивача з боку держави.

Крім того, суд відзначає, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй матеріальної шкоди в розмірі 502533,60 грн.

Суд не приймає як докази письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , оскільки ці докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, відповідно до приписів ст. 230 ЦПК України кожний свідок допитується судом окремо в судовому засіданні під час розгляду справи, під розписку попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводиться до присяги, текст якої підписується свідком та разом з розпискою приєднуються до справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених вищенаведених норм права дає підстави для висновку про те, що законом на позивача покладається обов`язок доказування, крім факту завдання йому шкоди, ще і розміру такої шкоди.

Проте позивач і її представник зазначеного обов`язку не виконали та не надали суду достовірних та достатніх доказів на підтвердження розміру, спричиненої позивачу матеріальної та моральної шкоди. Суд вважає, що складені позивачем описи пошкодженого майна із зазначенням його найменування та вартості, яку вона визначила самостійно, не відповідають вимогам достовірності та достатності, а тому не приймаються судом. Також суду не було надано доказів спричинення позивачу моральної шкоди саме в розмірі 1151540 грн. та не доведено, чим керувалась позивач, визначаючи розмір моральної шкоди саме в такому розмірі.

З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 року №211 на строк дії карантину продовжується строк апеляційного оскарження.

Рішення в повному обсязі складене 09.06.2020 року.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Старовойтов Олександр Вікторович, місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Луганська обласна військово-цивільна адміністрація, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Центральний, б. 59; .

Представник відповідача: Власов Михайло Львович, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр-т Центральний, б. 59.

Суддя Ж. І. Кордюкова