Справа № 263/2290/20
Провадження № 2/263/1319/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

10 червня 2020 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Федоренко Т.І., за участю секретаря Диміч Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Маріуполя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: неповнолітня ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла вказана позовна заява, в якій позивачі просять суд визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.2007 року, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2017 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_5 , який з січня 2015 року у квартирі не проживає, його особисті речі у квартирі відсутні, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає, тому позивачі просять задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11 березня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05 травня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Позивачи надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначивши, що відповідач ОСОБА_5 є племінником позивача ОСОБА_1 , проживав у квартирі та був там зареєстрований. У 2015 році самостійно та добровільно покинув їх квартиру, оскільки вирішив жити самостійним життям. Куди поїхав та де на цей час знаходиться невідомо, стосунки не підтримують. Мати відповідача проживає у Росії. також у квартирі зареєстрована неповнолітня донька позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов просили задовольнити. В подальшому від позивачів до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовну заяву просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперчують.

Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин. Повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов на адресу суду не направив.

Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт не проживання ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 , з січня 2015 року по теперішній час.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивачі,суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 2/3 частки та ОСОБА_2 1/3 частка , на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.2007 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу.

Згідно інформаційної довідки управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 096-13.07-01313 від 20.02.2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Відповідно до акту обстеження, складеного ОСББ «Митрополитська 98» 05.06.2020 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 але фактично не проживає з 01.05.2014 року з невідомих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що квартира є власністю позивачів, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачам належить на праві спільної власності квартира АДРЕСА_1 , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

У справі судовими витратами є сплачений позивачами судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 16, 385, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 5. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа на стороні позивачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.І.Федоренко