ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/8267/19
Провадження № 22-ц/4820/1045/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року, суддя Бондар О.О., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» (далі-Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість згідно укладеної з відповідачем Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.08.2014 року у розмірі 38388,92 грн. та 1921 грн. судових витрат.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначило, що 28.08.2014 року з ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої остання отримала кредит у розмірі 10969,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 18% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Враховуючи, що відповідач своїх зобов`язань за договором не дотрималася, станом на 27.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 38388,92 грн., з яких 10959,90 грн. - заборгованість за кредитом, 10505,19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 16923,83 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Заочним рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20.01.2020 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 10959,90 грн. та судові витрати в сумі 548 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення процентів та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в цій частині задовольнити.

В обґрунтування скарги Банк зазначив, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача, які мають значення для правильного вирішення справи, не надано належної оцінки наявним у справі доказам. Зокрема, не враховано, що відповідачем не було оспорено положення договору, відтак безпідставним є застосування судом висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року. Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з позичальника відсотків за користування кредитом, не звернувши увагу на те, що у підписаній між сторонами Генеральній угоді від 28.08.2014 року було узгоджено відповідні умови.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору у формі заяви № б/н від 28.08.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 10969,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 27.11.2019 року становила 38388,92 грн., з яких 10959,90 грн. заборгованість за кредитом, 10505,19 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 16923,83 грн. заборгованість за пенею.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 10959,90 грн. суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи, в тому числі підписана між сторонами анкета-заява від 28.08.2014 року, не містять відомостей щодо належного ознайомлення відповідача з Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умовами та Правилами Банку. В анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відтак між сторонами не досягнуто домовленості щодо плати за користуванням кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення отриманого кредиту, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Висновок суду є необґрунтованим з огляду на наступне.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваного рішення помилково послався як на встановлений факт укладення між сторонами кредитного договору на підставі заяви б/н від 28.08.2014 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли саме на підставі Генеральної угоди укладеної 28.08.2014 року, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала кредит строком 24 місяців у розмірі 10969,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається із тексту Генеральної угоди від 28.08.2014 року, яка підписана ОСОБА_1 , остання погодилась з розміром наданого їй кредиту та порядком сплати процентів за використання кредитних коштів.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком станом на 27.11.2019 року у ОСОБА_1 перед Банком наявна заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 10505,19 грн. (а.с.5-6).

Щодо розміру заборгованості по відсоткам колегія суддів виходить з наступного.

Генеральна угода містить умову щодо сплати відсотків в розмірі 1,5% на місяць в межах дії договору - до 31.08.2016 року, нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії договору Генеральною угодою не передбачено (а.с. 7).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Щодо застосування вказаних норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, враховуючи, що строк кредитування за Генеральною угодою встановлений сторонами до 31.08.2016 року, колегія суддів доходить до висновку що вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими після 31.08.2016 року є необґрунтованими.

Згідно з розрахунком Банку розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 31.08.2016 року становить 4181,34 грн. (а.с. 5 на звороті).

Таким чином, враховуючи, що відповідач погодився на умови, викладені у тексті Генеральної угоди від 28.08.2014 року, позовні вимоги Банку в частині стягнення відсотків у вищевказаному розмірі підлягають задоволенню.

Вказане узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом у постановах від 11.09.2019 року, (справа №497/1623/17-ц, провадження №61-181 св 19), 02.10.2019 року (справа №466/7035/14-ц, провадження №61-27275 св 18), від 03.10.2019 року, (справа №645/4387/16-ц, провадження №61-30000св18).

За таких обставин слід прийти до висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнувши з відповідача заборгованість за тілом кредиту, неповно з`ясував обставини у зв`язку з чим безпідставно відмовив у стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування наданим кредитом, розмір яких був визначений сторонами у підписаній ними Генеральній угоді від 28.08.2014 року. Відтак, загальний розмір заборгованості, розмір якої підтверджено доказами і який підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора становитиме 15141,24 грн. (10959,90 +4181,34 =15141,24?).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 757,64 грн.: (15141,24 грн./38388,92 грн. х 100%) = 39,44% х 1921 грн. : 100% = 757,64 грн.). При зверненні до апеляційного суду позивач сплатив 2881,50 грн. судового збору, в той час як апеляційна скарга задоволена на 39,80% (4181,34 грн./10505,19 грн. х 100%), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на користь апелянта з відповідача підлягає стягнення 1146,83 грн. судових витрат: (39,80%х2881,50 грн.:100%= 1146,83 грн.).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості від 28 серпня 2014 року в розмірі 15141 (п`ятнадцять тисяч сто сорок одна) грн. 24 коп. та 757 (сімсот п`ятдесят сім) грн. 64 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції врозмірі 1146 (одна тисяча сто сорок шість) грн. 83 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова