Справа №265/3287/19
Провадження №2/265/137/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

24 травня 2019 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 21.04.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, згідно яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем станом на 31.03.2019 року у розмірі 21291,35 гривень, яка складається з наступного: 908,42 гривень - заборгованість за кредитом; 15792,87 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3100,00 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг - 500,00 гривень - фіксована частина, 990,06 гривень - процентна складова.

Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Заперечуючи проти позовної заяви 23 грудня 2019 року відповідач ОСОБА_1 надав відзив, в якому позовні вимоги не визнав, посилався на їх необґрунтованість і безпідставність. Вказував, що він не заперечує факт отримання банківської картки у «ПриватБанку», однак йому невідомо чи встановлений на ній кредитний ліміт. Картку він отримував виключно для отримання платежів. Анкету - заяву заповнював працівник банку і сам вписав бажаний кредит в розмірі 1 400 грн., пояснивши, що саме така сума відповідає розміру його доходів. Однак в анкеті-заяві відсутня інформація про те, в якій же сумі встановлений цей кредитний ліміт і чи встановлений він взагалі. До позовної заяви позивачем також не додано документів, які б підтверджували факт встановлення кредитного ліміту. Будь-яких грошей за цією карткою він не отримував та відповідно не погашав. Банк не вказує ні номеру картки, ні номеру рахунку з якого начебто отримані ним грошові кошти, відсутнє таке посилання і в розрахунку доданому до позовної заяви. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку він не підписував, представники банку його з ними не ознайомили. Таким чином вони не є складовою частиною договору. У заяві позичальника ОСОБА_1 від 21 квітня 2015 року процентна ставка не зазначена, у ній відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що ним 13 червня 2016 року начебто було зроблено останній платіж по кредиту, з моменту якого спливло більше трьох років. Тому він заявляє про застосування як загального, так і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій.

20 січня 2020 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гаренко Н.В. надав суду відповідь на відзив, в якій вказував на те, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Вони розміщені на офіційному сайті позивача і є публічною офертою. В своїй заяві відповідач вказав, що ознайомився і згодний із вказаними Умовами та правилами надання банківських послуг. Виходячи з цього, заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який він вказав в заяві. Банком надані достатньо доказів, які підтверджують факт укладання з відповідаем кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань (копію кредитного договору, розрахунок заборгованості, копію паспорта відповідача, за яким було оформлено кредитний договір, виписку по рахунку та фото клієнта з карткою). Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом, а погашаючи заборгованість по кредиту прийняв умови договору та погодився з ними. З виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, він користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливо без наявності вказаної картки, також відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунок не зроблено, судово-економічні експертизи не призначались та не проводилися. Таким чином правовідносини між сторонами тривають, зобов`язання належним чином не виконані кредитором та не прийняті. Також зазначав, що строк позовної давності банком не пропущено.

На подану суду позивачем відповідь на відзив відповідач ОСОБА_1 надав заперечення, в яких посилався на обставини, наведені ним у відзиві. Просив відмовити в задоволенні позову та застосувати загальний і спеціальний строк позовної давності до основної і спеціальних вимог.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 червня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляу в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в їх відсутність. Просили суд відмовити в позові з підстав, наведених у відзиві.

На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст.626,628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди ( ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

З огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч.3,4 ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач долучив до позовної заяви: копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 21 квітня 2015 року, підписаної ОСОБА_1 (а.с.19); копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», який не містить підпису відповідача чи будь-якої іншої особи (а.с.20); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.21-44); розрахунок заборгованості за договором №б/н від 21 квітня 2015 року станом на 31 березня 2019 року (а.с.18); виписку з карткового рахунку за договором №б/н від 21 квітня 2015 року (а.с.92-93); повідомлення про зміну з 01 липня 2014 року тарифів на зняття готівки по елітним карткам (а.с.94-95); довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н) (а.с.96); наказ про затвердження Умов і Правил надання банківських послуг для ПриватБанку № 906 (а.с.97-101).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві.

У наданій позивачем копії Анкети-заяви не вказано, який саме вид картки бажає оформити відповідач ОСОБА_1 , не відображено бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В той же час позивач не надав суду підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідки про умови кредитування.

Відповідачем в заявах по суті справи зазначається про те, що Анкету - заяву заповнював працівник банку і сам вписав бажаний кредит в розмірі 1 400 грн., однак будь-яких грошей за цією карткою він не отримував та відповідно не погашав. Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку він не підписував, представники банку його з ними не ознайомили.

Разом з тим, досліджені судом письмові матеріали справи не містять будь -яких даних про суму погодженого банком кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки відповідачеві, її виду та строку дії.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до вимог чинного законодавства договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України).

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначив банк.

Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами, однак з цієї анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, тому застосування умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) викладено правовий висновок, згідно якого, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Враховуючи те, що підписана відповідачем ОСОБА_1 21 квітня 2015 року заява не містить ознак кредитного договору через відсутність в ній відомостей щодо процентної ставки по кредиту, терміну дії Договору, умов про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розмірі, ненадання позивачем належних та допустимих доказів того, що саме надані ним Умови та правила про надання банківських послуг та Тарифи Банку були запропоновані відповідачу та діяли саме в момент підписання ним заяви, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_1 заявив суду про застосування як загального, так і спеціального строку позовної давності до основної вимоги та вимоги про стягнення штрафних санкцій, посилаючись на те, що відповідно до розрахунку заборгованості ним 13 червня 2016 року начебто було зроблено останній платіж по кредиту, з моменту якого спливло більше трьох років.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви банку у зв`язку з безпідставністю через те, що надані ним умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, суд не приймає до уваги наданий банком розрахунок заборгованості відповідача за договором, на який посилається позивач, тому підстав для застосування строку позовної давності із платежів вказаного розрахунку до позовних вимог не має.

Так як судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.207,526,549,626,628,633,634,1048,1049, 1054,1055 ЦК України, ст.ст.81,177 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскражено до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя ____________________ Копилова Л.В.