Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 128/1659/17

провадження № 61-1123св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року у складі судді Бондаренко О. І. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року

у складі колегії суддів: Рибчинського В. П., Голоти Л. О., Кучеревського П. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов кредитного договору підписання цього договору

є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пунктів 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4. умов та правил надання банківських послуг.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором

у ОСОБА_1 станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість у сумі 34 510,52 грн, яка складається із: 4 913,52 грн - заборгованість за кредитом; 24 954,43 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 523,02 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 619,55 грн - штраф (процентна складова).

Ураховуючи зазначене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути

з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2012 року в сумі 34 510,52 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 вересня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 16 лютого 2012 року в сумі 34 510,52 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 належним чином умови спірного кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим

у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 вересня

2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 28 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції належним чином не встановили фактичні обставини справи та дійшли помилкового висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вважає, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій постановлені

з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не надали належної оцінки його заяві про застосування позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 та від 01 липня 2015 року № 6-757цс15.

Також зазначає, що апеляційним судом безпідставно стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є інвалідом війни.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту

на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із заяви клієнта, пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови), правил користування платіжною карткою та тарифів банку.

Підписана ОСОБА_1 анкета-заява разом із вказаними документами становить між банком та клієнтом договір, про що зазначено у заяві, яку підписав ОСОБА_1 .

Згідно з розрахунком, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1

не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором від 16 лютого

2012 року, внаслідок чого станом на 28 лютого 2017 року

має заборгованість у сумі 34 510,52 грн, яка складається із: 4 913,52 грн - заборгованість за кредитом; 24 954,43 грн - заборгованість за процентам за користування кредитом: 2 523,02 грн - заборгованість за пенею та комісією, а також зі штрафів відповідно до умов кредитного договору: 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 619,55 грн - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення частково не відповідають

з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов

та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в згаданому випадку - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 16 лютого 2012 року процентна ставка

не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками - поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту

і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг

з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема, саме

у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов

і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин

(16 лютого 2012 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (червень 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг

з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Вказане не враховано судами першої та апеляційної інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 24 954,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 523,02 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 619,55 грн - штраф (процентна складова), що призвело до неправильного застосування норм матеріального права. Зазначені вимоги позову не можуть бути задоволені

у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача щодо їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 16 лютого 2012 року, оскільки витяг з Умов, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

За таких обставин рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 24 954,43 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 523,02 грн заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до умов кредитного договору: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1 619,55 грн - штраф (процентна складова), відмовивши в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Разом з тим колегія суддів Верховного Суду вважає, що позовна давність

у спірних правовідносинах не може бути застосована внаслідок переривання перебігу позовної давності у зв`язку з вчиненням відповідачем ОСОБА_1 дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, зокрема, погашення заборгованості за кредитом 08 листопада 2015 року в сумі

88,52 грн, а перед цим 05 квітня 2015 року - в сумі 35,41 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Вирішуючи справу, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми неповернутого кредиту у розмірі 4 913,52 грн.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне відповідно

до статті 410 ЦПК України оскаржувані судові рішення у частині стягнення

з відповідача 4 913,52 грн непогашеної заборгованості за кредитом залишити без змін.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 вересня

2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 06 грудня

2017 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» кредитну заборгованість за договором від 16 лютого 2012 року в розмірі 4 913,52 грн (чотири тисячі дев`ятсот тринадцять гривень 52 коп.).

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі

24 954,43 грн, заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом -2 523,02 грн, штрафу (фіксована сума) - 500 грн, штрафу (процент) -1 619,55 грн за невиконання умов кредитного договору

від 16 лютого 2012 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк