Постанова

Іменем України

04 червня 2020 року

м. Київ

справа № 755/16854/16-ц

провадження № 61-48442св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

учасники справи:

позивач (за первісним позовом) - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі (за первісним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта»,

позивач (за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (за зустрічним позовом) - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

треті особи (за зустрічним позовом): ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Асатрян Олена Вікторівна, на постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року в складі колегії суддів:

Іванової І. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ілта» (далі -

ТОВ «Ілта») про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява ПАТ «ОТП Банк» мотивована тим, що 03 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 96 017 дол. США на придбання нерухомого майна строком до 03 квітня 2023 року зі сплатою плаваючої відсоткової ставки, що складається з фіксованого відсотка у розмірі 2,99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, між банком та ОСОБА_2 , ТОВ «Ілта» 03 квітня 2008 року укладено окремі договори поруки.

У подальшому між банком та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного договору, відповідно до умов яких, зокрема, за згодою сторін було змінено графік платежів.

Позичальник належним чином свої кредитні зобов`язання не виконав, тому станом на 21 вересня 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 86 420,37 дол. США, з яких: 65 551,64 дол. США, що еквівалентно

1 691 592,85 грн - заборгованість за тілом кредиту; 20 868,73 дол. США, що еквівалентно 538 528,01 грн - заборгованість зі сплати відсотків.

На підставі викладеного ПАТ «ОТП Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Ілта» заборгованість за кредитним договором у розмірі 86 420,37 дол. США, що еквівалентно 2 230 120,86 грн.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ТОВ «Ілта», про захист прав споживачів, визнання кредитного договору про надання споживчого кредиту недійсним.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 03 квітня

2008 року між нею і ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 96 017 дол. США, проте у цьому правочині відсутні обов`язкові умови, які необхідні для укладення договору.

Вказувала, що банк під час укладення кредитного договору приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, може свідчити про наявність умислу в діях банка.

Отже, при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 введено в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору (зокрема, щодо його ціни), а тому цей договір є недійсним.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 03 квітня 2008 року, укладений між нею і ЗАТ «ОТП Банк»; визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг банку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року (у складі судді Катющенко В. П.) відмовлено у задоволенні первісного позову ПАТ «ОТП Банк» та зустрічного позову ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що кредитором не доведено належними доказами розміру існуючої заборгованості за спірним договором кредиту. Банк безпідставно звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителів про дострокове стягнення заборгованості, оскільки до суду не надано доказів дотримання положень частини другої статті 1050 ЦК України та виконання вимог пункту 1.9.2 частини 2 кредитного договору (дострокове виконання боргових зобов`язань). Внаслідок зміни основного зобов`язання збільшився обсяг відповідальності поручителів без їхньої згоди, що є підставою для припинення поруки відповідно до частини першої

статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Під час підписання спірного кредитного договору позивач за зустрічним позовом погодилася з його умовами, факт отримання кредитних коштів не заперечується позичальником, що свідчить про виконання з боку банку зобов`язань за кредитним договором в частині надання кредиту. Обставин для визнання положень кредитного договору несправедливими не доведено, графік погашення кредиту був погоджений з позичальником, умови кредитного договору не суперечать законодавству, підстав для визнання недійсним кредитного договору судом не встановлено. Уклавши кредитний договір, позичальник погодився на обсяг інформації та на його умови.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 03 квітня 2008 року в розмірі

65 551,64 дол. США, що за курсом Національного банку України на дату проведення розрахунку заборгованості еквівалентно 1 691 592,85 грн.

У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 42 288 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позичальник не виконала належним чином свої кредитні зобов`язання в обумовлені сторонами строки, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком. Кредитор відповідно до вимог пункту 1.9.2 частини 2 кредитного договору 02 березня 2015 року надіслав позичальнику досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитом та у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом про погашення кредитної заборгованості, проте ОСОБА_1 вимоги банку не виконала.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку про доведеність банком заборгованості за тілом кредиту в розмірі 65 551,64 дол. США, тому задовольнив позовні вимоги в цій частині.

У решті апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Асатрян О. В., просить скасувати постанову апеляційного суду в частині стягнення з позичальника заборгованості за тілом кредиту та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У решті постанова апеляційної інстанції не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) судом касаційної інстанції не переглядається.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що банк безпідставно звернувся до суду з позовом до позичальника про дострокове стягнення заборгованості, оскільки до суду не надано доказів дотримання положень частини другої статті 1050 ЦК України та виконання вимог пункту 1.9.2 частини 2 кредитного договору.

Кредитор не виконав належним чином свої зобов`язання щодо досудового врегулювання спору. Подана до суду вимога не підтверджує, що вона була належним чином надіслана позичальнику та отримана останньою, тому звернення банку до суду з позовом є безпідставним.

Банком не надано до суду доказів наявності заборгованості за кредитним договором. Крім того, ОСОБА_1 продала належну їй квартиру з метою погашення заборгованості за іншим кредитним договором, а решту суми, яка залишилися від продажу квартири, вона сплатила за кредитом, який є предметом спору в цій справі.

Доводи інших учасників справи

ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що банк перед зверненням до суду з позовом у цій справі не надсилав на адресу позичальника досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобов`язання не було змінено.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

01 лютого 2019 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», і ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит

у розмірі 96 017 дол. США на придбання нерухомого майна строком

до 03 квітня 2023 року зі сплатою плаваючої відсоткової ставки, що складається з фіксованого відсотка у розмірі 2,99 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).

Відповідно до пункту 1.5.1 частини 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки у касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань, 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Також кредитні зобов`язання були забезпечені договором поруки, укладеним 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» і ТОВ «Ілта».

Суди встановили, що 03 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та

ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору, яким, зокрема, врегульовано питання щодо зміни фіксованої процентної ставки у випадку розірвання позичальником трудових відносин з ТОВ «Ілта».

Між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 13 квітня 2011 року укладено додатковий договір № 2 до кредитного договору, яким сторонами обумовлено, зокрема, зміну на період з 13 квітня 2011 року до 04 травня

2011 року процентну ставку у вигляді плаваючої процентної ставки на рівні 6,49 % річних, на період з 04 травня 2011 року до 03 жовтня 2011 року розмір фіксованої процентної ставки на рівні 6,5 % річних, на період з 03 жовтня

2011 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом плаваючої процентної ставки - 7,7 % річних. Крім того, графік платежів викладено у новій редакції, сторонами обумовлені питання щодо сплати процентів, дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, за ініціативою позичальника, а також питання вирішення спорів, вимог щодо укладання (пролонгації) договорів страхування, договірного списання.

Між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 17 лютого 2012 року укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору, відповідно до якого, зокрема, погоджено зміну на період з 17 лютого 2012 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом плаваючої процентної ставки у розмірі 6,26 % річних. Графік платежів викладено у новій редакції, сторонами обумовлено питання щодо сплати процентів, дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, за ініціативою позичальника, а також питання вирішення спорів, вимог щодо укладання (пролонгації) договорів страхування, договірного списання.

Крім того, ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 17 лютого 2012 року уклали додатковий договір № 4 до кредитного договору, яким сторонами погодили питання сплати процентів, дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, вирішення спорів, вимог щодо укладання (пролонгації) договорів страхування, договірного списання.

Суди встановили, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит.

Відповідно до пункту 1.9.2 частини 2 кредитного договору у випадку невиконання або неналежного виконання умов кредитного договору банк має право дострокового виконання зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині, при цьому виконання зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 днів з дня одержання відповідної вимоги.

Апеляційний суд встановив, що 02 березня 2015 року на адресу позичальника направлено досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, а до суду з цим позовом банк звернувся у листопаді 2016 року.

ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання не виконала, тому станом на 21 вересня 2016 року утворилася заборгованість, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 65 551,64 дол. США, що еквівалентно 1 691 592,85 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань щодо чергових платежів відповідно до погодженого графіку.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань, що входять до складу зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання строку погашення кожного чергового платежу, а отже він (кредитор) має право звернутися до боржника з вимогою (позовом) про погашення кредитної заборгованості у повному розмірі, що узгоджується з вимогами частини другої статті 1050 ЦК України та пунктом 1.9.2 частини 2 кредитного договору.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позичальник не виконала належним чином свої кредитні зобов`язання в обумовлені сторонами строки, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком, кредитор відповідно до вимог пункту 1.9.2 частини 2 кредитного договору 02 березня 2015 року надіслав позичальнику досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитом та у листопаді 2016 року звернувся до суду з позовом про погашення кредитної заборгованості, проте ОСОБА_1 вимоги банку не виконала, апеляційний суд у межах доводів апеляційної скарги дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що у матеріалах справи відсутні докази отримання позичальником досудової вимоги, тому звернення банку до суду з цим позовом є безпідставним, оскільки неотримання ОСОБА_1 , яка порушила виконання кредитних зобов`язань, вищевказаної вимоги не є підставою для відмови у захисті порушених прав та інтересів кредитора, який зверненням до суду з позовом фактично заявив вимоги про дострокове стягнення боргу.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що банком не надано до суду доказів наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, яким судом апеляційної інстанції надано належні правову оцінку, а результат указано процесуальної дії викладено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови. Разом з тим, ОСОБА_1 не спростувала наданий банком розрахунок заборгованості, власного розрахунку, який спростовує заявлені кредитором у справі вимоги, до суду не надала.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява

№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в апеляційному суді з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції та не є достатніми для скасування постанови апеляційного суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за тілом кредиту - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції в цій частині не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Асатрян Олена Вікторівна, залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький