Справа № 645/4043/19
Провадження № 2/645/200/20
20 травня 2020 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Мартинової О.М.,
секретар судового засідання Костін О.Б.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської радипро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до запису у будинковій книзі у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано дві особи: позивач та відповідач, останній фактично з 2014 року у домоволодінні не проживає, оскільки уклав шлюб та виїхав до місця проживання дружини та малолітніх дітей. Відповідач приховує від позивача адресу, за якою він проживає, оскільки ще до укладання шлюбу між позивачем та його дружиною склалися неприязні стосунки. Позивач навіть змушена була звернутися до відповідних органів зі скаргою на те що відповідач та його дружина перешкоджають спілкуванню позивача із малолітніми онучками. При цьому, позивач вказує на те, що вона намагалася з відповідачем вирішити питання щодо зняття з реєстрації, але останній відмовляється та зазначає, що він є співвласником домоволодіння, однак дане твердження не відповідає дійсним обставинам справи. Надавати кошти на утримання майна відповідач відмовляється. Крім того, позивача вказує на те що, відповідач, в ті дні, коли приїздить до належної їй оселі, застосовує до неї дії, які кваліфікуються, як домашнє насильство. Саме з цих підстав сумісне проживання неможливе. Проте, позивач вважає, що відповідач, який не проживає за адресою АДРЕСА_1 протягом тривалого строку, без поважної причини, втратив право користування зазначеним житлом, внаслідок його відсутності в належному позивачці домоволодінні без поважних причин понад один рік. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Представником третьої особи ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності від 23.08.2019 року, подано до суду пояснення на позовну заяву, в яких,зазначено,на виконання вимог законодавства України Харківською міською радою було створено Департамент реєстрації та цифрового розвитку , який є самостійним виконавчим органом міської ради, основними завданнями якого, відповідно до Положення про Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 року № 7/15 (в редакції рішення від 21.08.2019 року № 1689/19) є, зокрема, реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб; формування та ведення Реєстру територіальної громади міста Харкова. У зв`язку з цим, рішення,яке набрало законної сили,та подане до Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради як підстава проведення реєстраційної дії в порядку, встановленому Правилами, є обов`язковим до виконання,тому не потребують додаткового зобов`язання в резолютивній частині рішення щодо відповідного суб`єкта реєстраційних дій. Департамент реєстрації Харківської міської ради просить розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
Присутня в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові. Вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 є її сином, який раз в пів року приїздить до неї, так в 2018 році був 2 рази, в 2019 році - 1 раз в 4 місяця, всього був 3-4 рази, в 2020 році приїздив 07 або 08 березня. При цьому, зазначала, що після ремонту, в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , замінила двері. Відповідач не відвідує її з причини поганих стосунків, отже надати ключі від нових дверей не виявилось можливим. При цьому син не просив ключі, а позивач зі свого боку не пропонувала. Однак позивач вказувала, що у відповідача є ключі від тамбура та калитки.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином,відзиву на позов не подав.
Представник третьої особи - Департамент реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради.
З огляду на положення ст. 280 ЦПК України,судом, за згодою позивача, проведено заочний розгляд справи.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2019 року закрито підготовче засідання по даній справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні та залучено в якості третьої особи Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради.
20 грудня 2019 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради.
Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Суди, відповідно до ч. 1ст. 19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Частиною 2ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Так, відповідно до договору дарування від 13 лютого 1987 року, ОСОБА_1 прийняла в дар 61/100 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору дарування від 21 квітня 1983 року, ОСОБА_1 прийняла в дар 39/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
З будинкової книги вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованими є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 03.07.2019 року.
В матеріалах справи мається висновок в.о. начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 09 квітня 2013 року, відповідно до якого, 06.04.2013 року до чергової частини Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від ОСОБА_1 , 1959 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , надійшла заява в якій остання просить вжити заходи до сина, ОСОБА_2 , 1990 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив сварку з останньою, на зауваження не реагував. Опитаний з вищевказаного приводу гр.. ОСОБА_2 повідомив, що дійсно відбулася сварка у нього з матір`ю. Так, з останнім проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення порушення громадського порядку та підтримання добросусідських відносин.
Висновком в.о. начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_4 від 31 грудня 2013 року, зазначено, що 31.12.2013 року до чергової частини Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від гр.. ОСОБА_1 , 1959 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 надійшла заява, в якій остання просить вжити заходи до сина, ОСОБА_2 , 1990 року народження, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який вчинив сварку з останньою. Так, опитати з вищевказаного приводу гр. ОСОБА_2 не надалося можливим, оскільки на неодноразові запрошення до Фрунзенського РВ не з`являвся, на неодноразові виїзди був відсутній за місцем мешкання. В бесіді з сусідами було встановлено, що за вказаною адресою громадянський порядок не порушувався.
Зі змісту висновку начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 від 29 жовтня 2014 року, вбачається, що вході проведення перевірки за заявою ОСОБА_1 було встановлено, що працівників поліції викликала гр. ОСОБА_1 , яка повідомила, що її син вчинив з нею сварку. Опитаний з вищевказаного приводу гр. ОСОБА_2 повідомив, що дійсно 09.10.2014 року відбулася сварка у нього з матір`ю, та пояснив, що у нього з гр. ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки на побутовому ґрунті. Також пояснив, що в ході сварки в адресу своєї матері брудною лайкою не висловлювався, фізичною силою не погрожував, гроші не вимагав. Крім того , ОСОБА_2 пояснив, що його матір ОСОБА_1 постійно скаржиться на нього в органів міліції безпідставно та надає неправдиву інформацію.
Висновком начальника СДІМ Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_5 О. від 01 вересня 2015 року, зазначено, що вході перевірки заяви ОСОБА_1 щодо надання інформації відносно місця мешкання ОСОБА_2 , було встановлено під час бесіді з ОСОБА_1 , що на протязі тривалого часу за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 немешкає. На теперішній час встановити адресу місця мешкання останнього не надається можливим, оскільки ніяких контактів з останнім не має.
Крім того, довідкою, виданою начальником сектору превенції ПП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 від 10.06.2019 року, зазначено, що під час перевірки звернення ОСОБА_1 щодо засвідчення факту не мешкання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено зі слів мешканців сусідніх домоволодінь, що гр. ОСОБА_2 зареєстрований, але дійсно не мешкає з особистих причин за адресою: АДРЕСА_1 більше АДРЕСА_2 років.
Відповідно до довідки, виданою начальником сектору превенції ПП Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 від 30.07.2019 року, вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що до Немитшлянського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою звернулась гр. ОСОБА_1 , в якій просила вжити заходи до її сина гр. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходячись за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив сварку, в ході якої висловлювався на адресу матері брутальною лайкою, поводив себе агресивно, намагався пошкодити мобільний телефон та видалити з нього інформацію. За даним фактом, додатково було опитано заявницю ОСОБА_1 , яка повідомила, що її син ОСОБА_2 за адресою реєстрації не мешкає близько 5 років., де мешкає не відомо, у зв`язку з тим, що у заявниці з жінкою сина виникли неприязні стосунки та на теперішній час стосунки не підтримують.
На запит суду начальник Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області полковник поліції ОСОБА_7 , 02.12.2019 року повідомив, що відповідач ОСОБА_2 в період з 2014 року і по теперішній час з заявами щодо перешкоджань йому у праві в користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 , до органів поліції не звертався.
На запит суду головний лікар Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради ОСОБА_8 10.12.2019 року повідомив, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 2014 року по теперішній час за медичною допомогою до поліклініки не звертався, медична документація відсутня. Декларацію про надання медичних послуг з лікарями КНП «Міська поліклініка № 3» ХМР не підписував.
З листів заступника міського голови виконавчого комітету Мерефянської міської ради - Рудницької Світлани від 18.02.2020 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані з 07.06.2018 року та по теперішній час.
Судом було задоволено клопотання позивача та допитані у якості свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у судовому засіданні пояснила, що перебуває з позивачем в дружніх відносинах з 2002 року, при цьому з відповідачем не знайома та жодного разу не бачила його, однак відомо, що син позивачки мешкає в м. Мерефа разом зі своєю дружиною. За період з 01.01.2018 року по 01.08.2019 року відвідувала оселю позивачки не часто. При цьому, зазначає, що не бачила чоловічих речей в будинку. При цьому, зі слів позивача, відомо, щодо висловлювання відповідачем нецензурною лайкою на адресу позивача. Також, зазначає, що невідомі випадки чинення відповідачу будь-яких перешкод у користуванні житлом з боку позивача.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах з 1995 року, відповідача, який є сином позивача, знає з дитинства. З 2013 року між сторонами виникли конфлікти з приводу непорозуміння з невісткою, тому відповідач зібрав свої речи та покинув домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , переїхавши до майбутньої дружини у м. Мерефу. Зазначала, що між сторонами виникли неприязні відносини, проте відповідач періодично відвідує позивача в домоволодінні за вказаною вище адресою та створює сварки. Так, їй відомо, що з 08 на 09 березня 2018 року син позивача ночував у зазначеному будинку, а в 2019 році був в у матері 4 рази. Проте, речей відповідача в будинку позивача немає. Позивач не чинить перешкод відповідачу в користуванні вказаним домом. Також, свідку відомо, що позивач змінила двері в будинок, проте, їй не відомо чи є ключі у відповідача.
Позивач вказує, що її син фактично за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року, його особисті речі відсутні, оплату за комунальні платежі не проводить, житлом не цікавиться.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом.
Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за ним права користування житлом, суду не надано.
За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР слід дійти висновку, що положення статей 383, 391ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150,156ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.
Позивачем доведено факт не проживання відповідача у спірному будинку. Разом з тим позивачем не доведено належними та допустими доказами факт того, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин, що відповідачу не чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою. Несплата відповідачем комунальних платежів не є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, оскільки позивач не позбавлена права на стягнення сплачених нею коштів з відповідача на її користь.
Судом встановлено, що відповідач з поважних причин не проживає у спірному житловому приміщені, а саме через конфлікти та суперечки з позивачкою. Позивачем не надано доказів того, що відповідач перешкоджає їй користуватися, володіти та розпоряджатися своєю власністю, а також те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщені без поважних причин, та втратив інтерес до спірного житла. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 не має доступу до зазначено будинку, оскільки позивач змінила двері в будинку, однак сину не надала ключі, при цьому він не втратив інтересу до спірного житлового будинку.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, суд вважає, що причини не проживання відповідача у спірному будинку є поважними. Відповідач періодично приходить до будинку, що підтверджується поясненнями позивача та свідків, а також неодноразовими висновками з органів поліції, щодо сварок в будинку.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.10-13,76-81,259, 263-265, 280, 353 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської радипро визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 , ІПН - НОМЕР_2 .
Третя особа: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, місцезнаходження: м.Харків, м-н Конституції, буд.7, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 40214227.
Повне судове рішення складено 01 червня 2020 року.
Суддя