Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участі секретаря судового засідання Солонській Т.В., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог Маріупольська міська рада, Маріупольське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про скасування запису про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог Маріупольська міська рада, Маріупольське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 із вимогою скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 29.08.2011 року на будинок, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що запис від 29.08.2011 року про державну реєстрацію права власності, згідно якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на будинок АДРЕСА_1 в цілому (частка 1/1), є незаконним та підлягає скасуванню.

Свої вимоги мотивувала тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 першочергово було розподілено між трьома співласниками у різних частках: 21/50 частка належала ОСОБА_4 , 20/50 часток належали ОСОБА_3 - чоловіку Позивачки, 9/50 часток домоволодіння належали ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 виділив свої 20/50 часток будинку в натурі в окремий цілий будинок та на підставі рішення Кальміуської районної адміністрації від 28.03.2018 року цьому будинку була присвоєна адреса АДРЕСА_1 .

21/ АДРЕСА_2 частина домоволодіння була виділена в натурі зі спільної часткової власності ОСОБА_4 на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 12.11.2007 року справа №2-2958/2007. В подальшому право власності на цю виділену частину в цілий будинок належало ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року зареєстрованого в реєстрі за №1-3059 в Маріупольському бюро технічної інвентаризації. Наразі право власності на цей окремий будинок зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 - приватна власність частка зазначена як 1/1 будинку АДРЕСА_1 .

Остання частка домоволодіння у розмірі 9/50 після смерті ОСОБА_5 була успадкована його дружиною ОСОБА_7 , а після її смерті на підставі рішення Іллічівського районного суду від 16.11.2018 року право власності в порядку спадкування за законом на 9/50 часток домоволодіння АДРЕСА_1 було визнано за позивачкою ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 . Позивачці та її чоловіку було відмовлено у проведенні державної реєстрації на 9/50 часток будинку по АДРЕСА_1 у зв`язку із вже існуючою реєстрацією права власності за цією адресою за ОСОБА_2 . Позивачка має правовстановлюючий документ на 9/50 часток будинку АДРЕСА_1 , але не може зареєструвати своє право власності за цією адресою, оскільки в реєстрі вже наявна реєстрація в цілому за відповідачем за тією ж самою адресою.

Таким чином, на думку позивача, при виділенні 21/50 частини будинку у 2007 році було недодержано процедуру поділу майна на самостійні об`єкти нерухомого майна, не було присвоєно кожному об`єкту окрему поштову адресу, тому виділ 21/50 частки з домоволодіння АДРЕСА_1 не було здійснено, отже реєстрація права власності на майно за №21136503 в 1/1 частині за ОСОБА_2 здійснена незаконно, а тому запис про таку реєстрацію права власності підлягає скасуванню.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 22.11.2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, від представника ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Представник зазначила, що неможливість реєстрації права власності порушує права позивача як власника майна 9/50 частин будинку, неможливість реєстрації викликана порушеннями здійсненими при реєстрації права власності відповідачем де з наявних 21/50 частин будинку по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 1/1 в цілому за тією ж адресою, чим не враховані права власників інших частин.

Відповідачка, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов не визнала, вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Просила у задоволені позову відмовити, оскільки вона добросовісно набула права власності на будинок АДРЕСА_1 , а саме успадкувала його після смерті свого батька. Пояснила, що ані вона, ані її батько при виділенні 21/50 частки майна в ціле участі не приймали, її батько - ОСОБА_6 за життя придбав зазначений будинок в цілому за вказаною поштовою адресою на підставі-договору купівлі-продажу, вона в свою чергу отримала майно у спадщину на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, вважає, що запис про державну реєстрацію її приватної власності №1-1619 від 25.08.2011 року вчинений у відповідності до діючого законодавства, права позивачки чи третіх осіб вона не порушувала.

Враховуючи, що треті особи, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, не з`явились в судове засідання, не повідомивши про причини своєї неявки, то суд відповідно до ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів за їх відсутності.

На підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини справи, перевіривши їх поданими доказами, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 28.02.2020 року по справі було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» правову справу на домоволодіння АДРЕСА_1 .

На виконання ухвали Комунальним комерційним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість» було надано оригінали правових справ на домоволодіння АДРЕСА_1 для вивчення та огляду документів.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.01.1991 року №523 посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., ОСОБА_4 придбав у власність 21/50 частину житлового будинку з усіма надвірними побудовами за адресою АДРЕСА_1 . На вказаному договорі мається реєстраційний запис про реєстрацію права власності на 21/50 частину домоволодіння за останнім.

Згідно до рішення Іллічівського районного суду від 06.09.2007 року справа №2-2176/2007 за ОСОБА_4 було визнано право власності на самочинно збудовані будівлі: нежилу прибудову літ.а5-1, гараж літ.Ж-1, включивши їх до складу домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , рішення набрало законної сили, оскаржено не було. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2007 справа №2-2958/2007 було виділено в натурі 21/50 частку з майна, що є у спільній частковій власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з жилого будинку лвт.А-1, а саме: жилі кімнати 3-2, 3-4, 3-5, передня 3-3, сіни 3-6, санвузол 3-7, гараж Ж-1, нежитлову прибудову літ.а5-1, убиральня літ.Г-1, огорожа№1-8, замощення І-ІІІ, що належить ОСОБА_4 . Мається відмітка про набрання рішенням законної сили 22.11.2007 року з печаткою суду. Відповідачем по справі зазначено співвласника домоволодіння ОСОБА_3 , який позов визнав повністю, пояснив, що володіє іншою частиною домоволодіння та, що виділ частки ОСОБА_4 не порушує його права.

Згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16768433 від 22.11.2007 року, виданого КП «Маріупольське БТІ» за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності, форма власності - приватна, частка - 1/1 на будинок АДРЕСА_1 , загальна площа 80,2 кв.м., житлова площа 40,6 кв.м., на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 12.11.2007 р. №2-2958/2007. Таким чином рішення суду, що слугувало підставою для проведення реєстрації права власності за особою та сам запис про державну реєстрацію права власності на домоволодіння в цілому (частка 1/1) оскаржено не було, набрало чинності, в подальшому не скасовувалось.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року №1-3059 ОСОБА_6 придбав, а ОСОБА_4 продав, житловий будинок АДРЕСА_3 Вищевказаний договір посвідчений Державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Н.Г.Костецькою та право приватної власності на будинок в цілому (частка 1/1) було зареєстровано в КП «Маріупольське БТІ» згідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17002252 від 11.12.2007 року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.08.2011 року №1-1619, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Н.Г.Костецькою, ОСОБА_2 є законним спадкоємцем ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина на яку було видано зазначене свідоцтво складається з: жилого будинку АДРЕСА_1 , на земельній ділянці Маріупольської міської ради. Загальна площа будинку складає 80,2 кв.м., житлова площа - 40,6 кв.м., до спадкового майна входить будинок з прибудовою (кімнати 3-2,3-4, 3-5, передня 3-3, сіні 3-6, санвузол 3-7) літ.А-1, а5-1, гараж літ.Ж-1, убиральня літ.Г-1, огорожа літ.4, замощення літ.11, колодязь літ.К. Право власності, форма власності - приватна, частка 1/1 - на будинок АДРЕСА_1 на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом було зареєстровано за відповідачкою 29.08.2011 року витяг №31105922 реєстраційний номер НОМЕР_1 комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації».

Таким чином, запис про державну реєстрацію права власності на майно за Відповідачем було проведено та саме право виникло не під час процедури виділу 21/50 частини домоволодіння, а в порядку спадкування за законом та правовстановлюючим документом на майно є свідоцтво про право на спадщину, яке є дійсним, ніким не оскаржено та не скасовано.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.06.1985 року №1155 посвідченого державним нотаріусом Третьої жданівської державної нотаріальної контори Квач А.П. 20/50 частини будинка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , на звороті договору мається реєстраційний напис.

Згідно до Рішення колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28.03.2018 року №23, існуючому об`єкту нерухомості: будинку (20/50 частин) по АДРЕСА_1 , який належить громадянину ОСОБА_3 , надано поштову адресу об`єкту - будинок (20/50 частин) розташований по АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 16.11.2018 року справа №264/2708/18, право власності на 9/50 частин будинку АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, рішення набрало законної сили, оскаржено не було.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 04.04.2019 р. №46313859 представнику позивачки та ОСОБА_3 було відмовлено у державній реєстрації права власності на 9/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у зв`язку із наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а саме «у зв`язку з наявністю зареєстрованих прав власності на житлові будинки за адресою: АДРЕСА_1 за іншими особами».

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»).

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» встановлюється порядок проведення державної реєстрації прав. Так, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до п.6 ч.1ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, якщо, зокрема, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає підстави для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Так, пунктом 3 частини першої зазначеної статті встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 16.03.2011 року, який діяв на час виникнення та реєстрації права власності на майно за ОСОБА_2 встановлював наступне: Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (п.6 ч.1 ст.19 Закону).

Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», який діяв на час видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу та його реєстрації (затверджений Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002р. №7/5, втратив чинність 01.01.2013 р.), а саме п.1.1. Тимчасове положення (далі - Положення) визначає порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках; права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; довірчого управління нерухомим майном; права власності на об`єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Додатком №2 до Положення затверджено перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Пунктом 3, зазначеного переліку, визначено свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом, як підстава для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Таким чином, не знаходять свого відображення твердження позивача та його представника про те, що відповідачем було недодержано процедуру поділу майна на самостійні об`єкти нерухомого майна, не було присвоєно кожному об`єкту окрему поштову адресу, тому виділ 21/50 частки з домоволодіння АДРЕСА_1 не було здійснено, а тому реєстрація права власності на майно за №21136503 в 1/1 частині за ОСОБА_2 здійснена незаконно, а запис про таку реєстрацію права власності підлягає скасуванню, з оглядну на наступне.

Право власності на нерухоме майно у Відповідача виникло не шляхом поділу чи виділу частки із спільної часткової власності в окремий об`єкт, а в порядку спадкування за законом та правовстановлюючим документом на майно є свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.08.2011 року №1-1619, видане державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Н.Г.Костецькою, яке є дійсним, ніким не оскаржено та не скасовано. Попередній власник майна, спадкодавець, ОСОБА_6 також у відповідності до правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу від 07.12.2007 року №1-3059, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Н.Г.Костецькою придбав у власність нерухоме майно в цілому з визначенням частки 1/1. Під час проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_2 жодних суперечностей між адресами, частками та іншими записами про права власності державним реєстратором виявлено не було, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності від 29.08.2011 року №31105922, виданого Міським комунальним підприємством «Маріупольське бюро технічної інвентаризації».

Згідно до п.5 роз`яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Суд приходить до висновку, що право власності на майно відповідачем було набуто правомірно, а запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 від 29.08.2011 року на будинок, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розташований за адресою АДРЕСА_1 здійснено в межах Закону та на законних підставах.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41,129 Конституції України, ст.ст.2,10,18,24,26,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.321 ЦК України, ст.ст.4,10,13,18,76,81,141,223,247,263,265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог Маріупольська міська рада, Маріупольське бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_3 про скасування запису про державну реєстрацію права власності - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко