Номер провадження: 22-ц/813/2584/20
Номер справи місцевого суду: 501/3048/16-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року, ухваленого під головуванням судді Смирнова В.В.,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фінансова компанія «СТС - Інвест» (далі ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест»), товариства з обмеженою відповідальність «Стройтехснаб» (далі ТОВ «Стройтехснаб») про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування, в якому просила стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» неустойку (штраф) в розмірі 43 671,33 грн. за прострочення та неналежне надання фінансової послуги з управління майном, стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» неустойку (пеню) в розмірі 15 983 709,51 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язань з будівництва об`єкту та передачі у власність об`єкту інвестування.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 04.09.2006 року вона уклала з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» угоду № 258/10 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якої об`єктом будівництва є будинок за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), об`єктом інвестування є 2-кімнатна квартира № 46 загальною площею 62,78 кв.м. на 10 поверсі цього будинку.

Згідно п.2.4. угоди №258/10 загальна вартість об`єкта інвестування становить 282 902,38 грн., що еквівалентно 54 932,50 доларів США за комерційним курсом.

Свої зобов`язання щодо внесення вартості об`єкту інвестування ОСОБА_1 виконала належним чином та у повному обсязі, передав ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 282 902,38 грн., що підтверджується записом у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 13.11.2006 року і копіями квитанцій. Відповідно до п.2.2.1. угоди №258/10 визначений орієнтовний (запланований) термін здачі об`єкта будівництва ІІ квартал 2009 року, але ці умови є невиконаними, у зв`язку з чим порушені його права як добросовісного довірителя та споживача фінансових послуг. ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» не здійснив передбачених ст. ст. 10, 18 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» заходів впливу на забудовника ТОВ «Стройтехснаб», чим допустив порушення передбачених п.2.2.1. угоди №258/10 термінів здачі об`єкту будівництва більше ніж на 90 днів.

Забудовник ТОВ «Стройтехснаб» декілька разів переносив строк здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, про що ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» її не повідомляло, чим порушив вимоги Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Ліцензійних умов провадження діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затверджених розпорядженням Держфінпослуг №1225 від 24.06.2004 року, про що зазначено в акті про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ«ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 року №ФК-167/422/3-ап.

Вважає, що угода №4 від 22.04.2005 року, за якою ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовив ТОВ «Стройтехснаб» будівництво багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до визначень ч.1 ст.636 ЦК України є договором на користь третьої особи (на користь позивача), створює правовідносини між ним (позивачем) та забудовником і згідност.511 ЦК України породжує у позивача права до забудовника, в тому числі, стосовно строків виконання зобов`язання щодо закінчення об`єкту будівництва.

Також зазначила, що відповідачі допустили недобросовісну поведінку по відношенню до неї, як довірителя фонду, що угода №258/10 не містить відповідальності управителя ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» та забудовника ТОВ «Стройтехснаб» за повноту та своєчасність виконання своїх зобов`язань перед нею, у зв`язку з чим просила застосувати до спірних правовідносин законодавство про захист прав споживачів, зокрема у питанні визначення способу та розміру відповідальності.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Фінансова компанія «СТС - Інвест», ТОВ «Стройтехснаб» про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року в розмірі 8 487,07 грн.

Стягнуто з ПАТ «Фінансова компанія «СТС Інвест» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року в розмірі 8 487,07 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким стягнути з ТОВ «Стройтехснаб» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 15 940 038,18 грн., стягнути з ПАТ «Фінансова компанія «СТС Інвест» на користь ОСОБА_1 неустойку у розмірі 43 671,33 грн., посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом були правильно встановлені факти та визначені правовідносини, що виникли між нею та відповідачами, але не вірно витлумачені норми ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та не застосовані положення ст. 533 ЦК України, а саме судом першої інстанції до спірних правовідносин не застосовано положень частини третьої статті 553 ЦК України, оскільки в угоді від 04 вересня 2006 року № 258/10 визначена загальна вартість об`єкта інвестування 282902,38 грн., що еквівалентно 54 932, 50 дол. США, тому і пеня, яка підлягає стягненню з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» має обраховуватися відповідно курсу гривні до долара США, який на день звернення до суду з позовом становив 26,50 грн. за 1 дол. США (54 932, 50?26,50 ?3 %) і становить 43 671,33 грн.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 10 червня 2020 року сповіщені (а.с. 183-184).

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Станіславської А.В. надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 185-188).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що04.09.2006 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» угоду № 258/10 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якої об`єктом будівництва є будинок за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса), об`єктом інвестування є 2-кімнатна квартира № 19 загальною площею 62,78 кв.м. на 10 поверсі цього будинку (а.с. 10-14).

Згідно додатку № 1 до угоди №258/10 від 04.09.2006 року, зазначена загальна вартість об`єкта в розмірі 282 902,38 грн., що еквівалентно 54 932,50 доларів США за комерційним курсом (а.с. 15).

Свої зобов`язання щодо внесення вартості об`єкту інвестування ОСОБА_1 виконала належним чином та у повному обсязі, передав ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» на рахунок фонду фінансування будівництва у довірче управління 282 902,38 грн., що підтверджується записом у Свідоцтві про участь у фонді фінансування будівництва виду А від 16.03.2007 року (а.с. 17).

Відповідно копії квитанції № 30 від 11.10.2006 року та квитанції №0910220 від 26.07.2007 року ОСОБА_1 на ім`я ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» сплачено кошти в розмірі 183 886,46 грн. та 12 376, 99 грн. (а.с. 18).

Згідно копії квитанції №QS13427 від 27.04.2007 року та квитанції №666 від 19.04.2007 року ОСОБА_1 на ім`я ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» сплачено кошти в розмірі 12 376,90 грн. та 12 400 грн. (а.с. 19).

Відповідно копії квитанції № 12939 від 12.04.2008 року та квитанції №7865 від 04.10.2007 року квитанції №687005 від 28.01.2008 ОСОБА_1 на ім`я ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» сплачено кошти в розмірі 7 000 грн. та 12 400 грн., а також 9 500 грн. (а.с. 20).

Згідно копії квитанції №082336948 від 27.10.2008 року та квитанції №15469 від 28.07.2008 року ОСОБА_1 на ім`я ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» сплачено кошти в розмірі 13 200 грн. та 8 300 грн. (а.с. 21-22).

Забудовник ТОВ «Стройтехснаб» декілька разів переносив строк здачі об`єкта будівництва в експлуатацію, про що ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест» її не повідомляло, чим порушив вимоги Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Ліцензійних умов провадження діяльності із залучення коштів установників управління майном для фінансування об`єктів будівництва та/або здійснення операцій з нерухомістю, затверджених розпорядженням Держфінпослуг №1225 від 24.06.2004 року, про що зазначено в акті про порушення законодавства у сфері фінансових послуг ПАТ«ФК «СТС-Інвест» від 01.02.2012 року №ФК-167/422/3-ап (а.с. 23-45).

Угодою №4 від 22.04.2005 року, за якою ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовив ТОВ «Стройтехснаб» будівництво багатоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до визначень ч. 1 ст. 636 ЦК України є договором на користь третьої особи (на користь позивача), створює правовідносини між ним (позивачем) та забудовником і згідност.511 ЦК України породжує у позивача права до забудовника, в тому числі, стосовно строків виконання зобов`язання щодо закінчення об`єкту будівництва (а.с. 23-31).

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. зазначеної угоди управитель ПАТ «ФК «СТС-Інвест» замовляє забудовнику ТОВ «Стройтехснаб» збудувати об`єкт будівництва 19-23-поверховий житловий комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (будівельна адреса) із вбудованими приміщеннями соціально-побутового призначення згідно затвердженої проектно-кошторисної і технічної документації, ввести його в експлуатацію та передати об`єкт будівництва установникам на умовах і в термін, визначені цією угодою та правилами Фонду (46-56).

Пунктом 4.6. угоди №04 управитель наділений правами здійснювати контроль цільового використання забудовником коштів, спрямованих на фінансування будівництва, контролювати дотримання забудовником виконання умов та зобов`язань за угодою з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести до зростання вартості будівництва більш ніж на 5 відсотків, збільшення строків будівництва більш ніж на 30 календарних днів, припинити фінансування будівництва, розірвати угоду, вимагати повернення всіх коштів спрямованих на це будівництво.

Пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва за кожні 10 днів порушення термінів.

Згідно п.11.2 угоди №04 у всьому, що не врегульовано даною угодою, сторони керуються Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», Правилами Фонду та діючим законодавством України.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення та неналежне ненадання фінансової послуги та пені за несвоєчасність невиконання своїх зобов`язань з будівництва та передачі у власність об`єкту інвестування, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1029 ЦК України за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» (далі - Закон N 978-IV) управитель - це фінансова установа, яка від свого імені діє в інтересах установників управління майном і здійснює управління залученими коштами згідно із законодавством, Правилами фонду та відповідає вимогам, встановленим цим Законом, а Правила фонду - це система норм, затверджена та оприлюднена управителем цього фонду, якої мають дотримуватися всі суб`єкти системи фінансово-кредитних механізмів будівництва житла для досягнення мети управління майном, визначеної установником управління, що повинні відповідати вимогам цього Закону.

Цим Законом та укладеними відповідно до нього договорами урегульована система фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю, тобто дії суб`єктів цієї системи (довірителів, управителів, забудовників та інш.) при організації будівництва житла, фінансуванні цього будівництва та здійсненні операцій з нерухомістю (ст. 3 Закону N 978-IV).

З метою отримання довірителями у власність житла фінансова установа як управитель створює фонд фінансування будівництва (ФФБ), управління яким здійснює відповідно до затверджених Правил фонду та договору управління майном (ст. ст. 5,6,7,9 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ визначають вид ФФБ, процедуру створення ФФБ, порядок організації взаємовідносин забудовника, управителя та довірителів, порядок встановлення управління майном, умови, особливості та обмеження здійснення управління майном, напрями та порядок використання залучених коштів, порядок участі у фонді та відмови від участі в ньому, типи вимірних одиниць об`єктів інвестування, порядок та умови закріплення об`єкта інвестування за довірителем, розмір винагороди управителя, відповідальність управителя і забудовника за невиконання прийнятих на себе зобов`язань, порядок отримання довірителем страхового відшкодування у разі несвоєчасного введення об`єкта будівництва в експлуатацію, невиконання робіт, передбачених договором між управителем і забудовником та договором між управителем і установником фонду, або неналежного виконання таких робіт та інші умови функціонування ФФБ (ч. 2 ст. 12 Закону N 978-IV).

Правила ФФБ є публічною пропозицією для вступу до фонду особи, яка бажає стати довірителем цього фонду, на підставі визнання цих правил.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Згідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купівлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) і наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Отже, норми Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються до правовідносин фінансово-кредитних механізмів при будівництві житла та операціях з нерухомістю в частині, не врегульованій спеціальним законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Умовами договору передбачено, що ТОВ «Стройтехснаб» несе відповідальність за будівництво об`єкту, введення його до експлуатації та передачу об`єкта будівництва Установникам на умовах і в терміни, визначені цією угодою та правилами Фонду (п.2.3. угоди), в свою чергу, пунктом 7.3. угоди №04 встановлена відповідальність забудовника у разі порушення термінів будівництва, введення об`єкта в експлуатацію, передачі об`єкта інвестування у власність довірителям, а також за порушення термінів оформлення права власності на житло і передачі оформлених документів довірителям перед управителем у вигляді штрафу в розмірі 0,01% від загальної суми фінансування будівництва.

Відповідно до ст. 511 ЦК України, у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої сторони права щодо боржника та (або) кредитора.

Судом вірно встановлено, що виходячи з умов договору та норм цивільного законодавства, зобов`язання ТОВ «Стройтехснаб`виникло перед ОСОБА_1 , однак у встановлений строк не виконане.

Відповідно до положень ч.1ст.18 Закону України №978-ІУ, в редакції, яка діяла на час укладання сторонами угоди, управитель був зобов`язаний здійснювати контроль за дотриманням забудовником виконання умов та зобов`язань за договором з метою своєчасного запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 90 днів.

За положеннями п. 4.6.3. угоди № 04 про фінансування об`єкту будівництва з залученням коштів наданих в управління ФФБ від 22 квітня 2005 року, укладеного ТОВ «Фінансова компанія «СТС Інвест» (управитель) з ТОВ «Стройтехснаб» (забудовник), управитель мав здійснювати контроль за виконання забудовником зобов`язань за угодою з метою запобігання виникнення ризикових ситуацій у процесі будівництва внаслідок дій забудовника, що можуть призвести, зокрема, до збільшення строків будівництва більше ніж на 30 календарних днів.

При виявленні таких ризиків управитель зобов`язався вжити усіх передбачених законодавством заходів для їх недопущення, в тому числі припинення фінансування будівництва та розірвання угоди.

Виходячи з таких правил та умов договору, ПАТ «Фінансова компанія «СТС-Інвест», прийняла на себе зобов`язання щодо контролю за будівництвом, проте належним чином такий контроль не здійснило.

Аналогічна правова позиція також міститься у постанові Верховного Суду від 28 лютого 2020 року у справі № 501/3051/16-ц, провадження № 61-41988св18.

На підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд у відповідності до норм чинного законодавства, прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки за об`єкт інвестування, виходячи з договору, ОСОБА_1 було сплачено 282 902,38 грн., проте неустойка може бути стягнута лише за період одного року, а оскільки ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом26.12.2016 року розмір неустойки повинен бути стягнутий за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року, який складатиме 8 487,07 грн. та підлягає стягненню з кожного із відповідачів на користь позивачки (282 902,38 грн. загальної вартості замовлення х 3%).

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не вірно витлумачені норми ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та про незастосування до спірних правовідносин норм ч. 3 ст. 533 ЦКУкраїни,є безпідставними, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачкою вимог про стягнення неустойки з підстав, передбачених ч. 5ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», стягнувши з відповідачів пеню, а оскільки неустойка може бути стягнута лише за період одного року, пеня була стягнута у розмірі 8 487,07 грн.за період з 26.12.2015 року по 26.12.2016 року, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Також колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незастосування до спірних правовідносин норм ч. 3 ст. 533 ЦКУкраїни та неправильне обрахування пені є помилковими, оскільки стаття 533 ЦК Українипередбачає, що грошовезобов`язаннямає бути виконане у гривні. Якщо у зобов`язаннівизначеногрошовийеквівалент в іноземнійвалюті, сума, щопідлягаєсплаті у гривні, визначається за офіційним курсом відповідноївалюти на день платежу, якщоінший порядок їївизначення не встановлений договором або законом чиіншим нормативно-правовим актом. Використанняіноземноївалюти, а такожплатіжних документіввіноземнійвалюті при здійсненнірозрахунків на територіїУкраїни за зобов`язаннямидопускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.Тобто, грошовий еквівалент в іноземній валюті застосовується лише тоді, коли його визначено у зобов`язанні договором або законом.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 лютого 2019 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк