РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представник відділу опіки та піклування служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовної заяви.
24 липня 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій просить визначити місце проживання їх малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із ним ОСОБА_4 .
В обґрунтування своїх вимог вказував, що між ним та ОСОБА_2 чотири роки тому склалися подружні відносини (без реєстрації шлюбу) від яких народився спільний син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Певний час він та ОСОБА_2 проживали разом за адресою реєстрації матері дитини в АДРЕСА_1 , оскільки вона категорично відмовилась переселятись на фактичне місце проживання позивача до м. Дубно.
Зазначав, що через деякий час, після народження дитини, він почав помічати агресію від ОСОБА_2 до спільного сина. Вона щоразу намагалася догляд за сином перекласти на будь - яких осіб в тому числі і на малолітніх дівчаток від першого її шлюбу. Їхнє спільне проживання стало кошмаром, зокрема відповідач почала влаштовувати систематичні скандали з нецензурними лайками, які адресовувались в його бік, а також й до дітей.
Крім цього, ще за період проживання однією сім`єю, позивач став помічати, що відповідач почала проводити час не вдома і по поверненню, щоразу від неї був запах алкоголю. Діти перестали бути доглянутими, переважно мали неохайний вигляд, а син з мокрими штанцями міг проходити декілька годин. Неодноразово їхнього спільного трьохрічного сина бачили самого на сусідніх вулицях, без жодного нагляду.
На неодноразові його пропозиції для ОСОБА_6 скористатися послугами психолога, матір дітей реагувала агресивно та кидалася в бійку. Діти психологічно запущені. Матір змінила спосіб життя і діти не повинні від цього страждати.
Він неодноразово з відповідачкою намагався спілкуватися про її поведінку і йому дуже прикро, що він не може вплинути на ОСОБА_6 і донести їй мету материнства, але, зважаючи на те, що вище описано, він змушений рятувати принаймні свого сина.
Він, розуміючи, що вона на ньому зганяє всю злість, яку відчуває до батька хлопчика, змушений був діяти кардинально. Він неодноразово пропонував відповідачу, що, за її згодою, може взяти сина на своє повне утримання та виховання, але вона завжди це сприймала агресивно, оскільки тоді вона позбудеться від нього коштів та соціальної допомоги, як багатодітна мати і їй не буде чим гасити кредити.
16.06.2019 року, він побачив свого сина, якому лише три роки, самого на проїзній частині і коли матір дітей спокійно за словами дівчаток, які підбігли до нього через, орієнтовно 15 хвилин, сказали, що їхня мама спить, а бабуся випиває та палить в дворі з подругами. Матір ОСОБА_7 лише через три години згадала про існування трьохрічної дитини зателефонувавши до нього. А до цього всі його спроби зв`язатися з нею були марними, оскільки її телефон знаходився поза мережею зв`язку.
Матір ніколи не цікавилась розвитком сина. При обстежені дитини був встановлений діагноз «госпіталізм» або психічна деривація.
17.07.2019 року він звернувся з відповідною заявою до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області та у службу у справах дітей Рівненської міської ради та до відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому відносно вказаного вище факту та просив провести розслідування по виявленим обставинам.
18.06.2019 року він звернувся до служби у справах дітей Рівненської міської ради з заявою про винесення рішення щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком. За місяць часу служба жодних дій не вчинила та акти обстеження житлово побутових умов не провела. Також 18.06.2019 року позивач, звернувся і до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області за адресою м. Рівне, вулиця Пушкіна, 4 з письмовою заявою про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 за невиконання нею обов`язків щодо виховання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишення його в небезпеці.
19.06.2019 року вказана вище заява була зареєстрована в журналі Єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 24453.
Натомість, поліція, інші уповноважені державні органи фактично самоусуваються від виконання своїх прямих обов`язків, вважаючи при цьому, що це побутові сімейні спори цивільного характеру, які повинні вирішуватись судом.
Зазначає, що протягом місяця перебування малолітнього під його наглядом та його вихованням, матір дитини ні разу не з`явилася для побачення з дитиною. Ні разу не поцікавилася його самопочуттям, його розвитком, змінами, які в нього відбуваються у житті, його досягненнями. Вона лише рідко телефонувала й погрожувала розправою, оскільки вважає, що позивач проживає однією сім`єю з іншою жінкою, яку дитина називає мамою.
Вказує, що на даний час дитина проживає з батьком, під належним доглядом, вже майже рік. Малюку придбаний абсолютно весь одяг, оскільки матір дитини жодних речей для малюка не надала. Дитина харчується відповідно до свого віку за порадами педіатрів. ОСОБА_7 займається з педагогом, яка сприяє його емоційно-ціннісному, пізнавальному, вольовому, соціально -моральному, мовленнєвому та креативному розвитку. За час перебування з ним , дитина вивчила декілька цифр, кольорів, хлопчик навчився розрізняти деякі геометричні фігури, самостійно задовольняти свої фізіологічні потреби, вмиватися, вимивати руки з милом перед їжею, самостійно їсти, навчився розрізняти людей за ознакою статі (спочатку усі діти, незалежно від статі, були для нього дівчатками), зникли з лексикону нецензурні слова. З радістю грається з дітьми, очікує прогулянки до розважальних дитячих закладів, перестав капризувати та пригинатися при різких рухах сторонніх. Під час перебування дитини з матір`ю перерахованих вище речей дитина не вміла.
Він має самостійний дохід і постійне місце проживання на орендованій квартирі згідно договору оренди приміщення (квартири) від 05.06.2019 р. в м. Рівне, також має власну квартиру в м. Дубно. Обидві квартири з хорошим ремонтом та облаштуванням в тому числі й місцем для дитини.
Спиртні напої не вживає, усюди характеризується позитивно, добре відноситься і виховує сина і має намір, за порадами лікарів, виведення його зі стану психоемоційної запущеності.
Крім цього, він є священнослужителем і є високодуховною людиною.
Вважає, що проживання сина ОСОБА_5 разом із ним відповідає інтересам дитини, просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із ним.

Короткий зміст відзиву.
Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що між нею та ОСОБА_4 чотири роки тому склались подружні відносини, ОСОБА_4 повідомив ій, що розлучений, однак після народження сина виявилось, що він одружений, має дружину та дітей, тому при народженні син був записаний з її слів « ОСОБА_8 » Під час спільного проживання нею також було з`ясовано, що ОСОБА_4 є священнослужителем. Лише згодом, після того, як дружині ОСОБА_4 та його дітям стало відомо про їх стосунки, в вересні 2018 року були внесені зміни до актового запису про народження дитини, де батьком був записаний ОСОБА_4 . Вказує, що всі покликання ОСОБА_4 на те, що вона вживає алкоголь та в результаті чого поводиться агресивно, а тому діти стали психологічно запущеними є безпідставними та не підтвердженими належними доказами. Зазначає, що Указом АДРЕСА_2 та Острозького від 12 серпня 2019 року ОСОБА_4 за недостойну та аморальну поведінку було заборонено священнослужіння. Просить суд врахувати, що дитина від народження та до червня 2019 року проживала разом із нею у будинку, що належить їй на праві власності, у будинку зроблені відповідні умови для проживання дитини, до того, як в червні 2019 року ОСОБА_4 фактично викрав дитину, жодних його звернень, чи звернень будь - яких інших осіб до служби у справах дітей, щодо неналежного виховання нею малолітнього ОСОБА_5 не було. Крім того, вказує, що постійно займалась розвитком дитини, відвідувала сімейного лікаря. Здійснювала всі необхідні щеплення. ОСОБА_5 ріс разом із дворами сестричками, був доглянутий.

Узагальнені доводи представника позивача.
В судовому засіданні представник позивача адвокат Жуковський О.В. заявлені позовні вимоги підтримав. Вказує, що за час проживання дитини з батьком, остання була забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, ходила до дитячого садочку, була забезпечена необхідним лікуванням. Стверджує, що психологічний стан та розвиток дитини значно покращився, тому в якнайкращих інтересах дитини, просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком ОСОБА_4 .

Узагальнені доводи відповідача та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи, викладені у її відзиві на позовну заяву підтвердила. Пояснила, що 16 червня 2019 року ОСОБА_4 фактично викрав дитину та з даного часу вона з дитиною не спілкувалась. Вказала, що з народження та до ІНФОРМАЦІЯ_4 малолітній ОСОБА_5 проживав разом із нею та дітьми від її першого шлюбу у будинку по АДРЕСА_1 , що належить їй на праві власності. Дитина була забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, вона записала його у садок, була забезпечена необхідним лікуванням. Малолітня дитина на даний час не бачить маму, не отримує належного виховання. Спростувала посилання позивача на обставини, викладені у позовній заяві та вважає, що позов є недоведеним і його доводи нічим не підтверджуються.
Представник відповідача адвокат Луцюк М.І. позовні вимоги не визнав, зазначив, що батько не довів, що проживання сина ОСОБА_7 із батьком є кращим для дитини.

Рух справи у суді першої інстанції.
24 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
19 серпня 2019 року ухвалою Рівненського міського суду було відкрито загальне позовне провадження, справа призначена до підготовчого судового засідання на 04 жовтня 2019 року та до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відділ опіки і піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради ( а.с. 45-46 том 1)
06 березня 2020 року ухвалою Рівненського міського суду ОСОБА_2 було відмовлено у прийнятті зустрічного позову ( а.с. 40-41 том.2)
22 квітня 2020 року ухвалою Рівненського міського суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.( а.с. 54-55 том 2)

Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 11 січня 2016 року , актовий запис № 66 вбачається, що ОСОБА_8 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі мати зазначена ОСОБА_2 , в графі батько ОСОБА_2 ( том 1 а.с.156)
В подальшому в актовий запис про народження дитини було внесено зміни та повторно видано свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де в графі батько вказаний ОСОБА_4 , мати ОСОБА_2 , що стверджується оглянутим свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану серії НОМЕР_2 ( том 1 а.с. 157)
Після народження дитини та в подальшому після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .
Дані обставини в судовому засіданні сторонами визнавались.
З адресної картки за адресою АДРЕСА_1 також вбачається, що малолітній ОСОБА_5 разом із матір`ю, а також ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 був зареєстрований з 11 січня 2016 року та проживав за вказаною адресою ( том 1 а.с. 169)
В судовому засіданні також встановлено, що 16 червня 2019 року ОСОБА_4 без дозволу матері забрав малолітнього ОСОБА_5 до свого місця проживання.
З довідки № 361 від 23 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований та володіє на праві власності спільно із дружиною ОСОБА_12 квартирою АДРЕСА_3 ( а.с. 15 том 1)
З довідки про склад сім`ї від 04 червня 2019 року слідує, що ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зареєстровані за адресою АДРЕСА_4 ( том 1 а.с. 16)
З акту від 21 червня 2019 року, затвердженого начальником ЖКП «Покровське» вбачається, що комісія у складі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтверджують, що ОСОБА_4 фактично проживає по АДРЕСА_5 . 16.06.2019 року ОСОБА_4 приїхав разом із своїм сином ОСОБА_5 , дитина була брудна і мокрих штанцях. Зі слів батька їм стало відомо, що останній побачив свого сина, коли проїжджав по вулиці Тиннівській без стороннього нагляду. Дитина не знає скільки ій років, матір дитини ні разу його не відвідала ( том 1 а.с. 18)
З консультативного висновку спеціаліста від 17.06.2019 року слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає АДРЕСА_6 та останньому встановлено діагноз баланопостит, призначено содові ванночки та канефрон, нурофен ( том 1 а.с. 19)
З консультативного висновку дитячого невролога від 18.07. 2019 року слідує, що ОСОБА_5 , 02.01.2016 року під питанням діагностовано попередній діагноз : затримка мовного розвитку, госпіталізм. Рекомендовано консультацію у психоневролога ( том 1 а.с. 20)
З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2019 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в присутності батька та ОСОБА_17 надавалась консультація ( том 1 а.с. 21)
З відповіді № 770/01-15 від 17.07.2019 року КП « Рівненський обласний клінічний лікувально- діагностистиний центр імені Віктора Поліщука» слідує, що надання дозволу на огляд ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 не передбачено чинним законодавством. Крім того, обстеження емоційного стану практичним психологом КП « РОКЛДЦ ім Поліщука`РОР малолітнього ОСОБА_5 не представляється можливим у зв`язку із тим, що пізнавальний розвиток дитини не відповідає фізіологічному віку ( том 1 а.с. 23)
З заяви Яворського від 18.06.2019 року вбачається, що останній звертається до відділу поліції з проханням притягнути ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання нею обов`язків щодо виховання малолітнього та залишення останнього в небезпеці ( а.с. 24-25 том 1)
З відповіді ГУ Національної поліції в Рівненській області № 1502/200/01-2019 від 12.07.2019 року слідує, що в результаті проведеної перевірки в діях ОСОБА_2 відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення ( том 1 а.с. 26)
З договору оренди приміщення укладеного між ОСОБА_16 та ОСОБА_5 слідує, що останній орендує 3 кімнати по АДРЕСА_5 , оплата становить 7000 грн, строк дії договору з 05.06.2019 по 05.06.2022 року ( а.с. 33-35 том 1)
З договору про догляд і навчання від 17 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_4 уклав договір із ОСОБА_17 , відповідно до якого остання зобов`язується доглядати та навчати ОСОБА_5 ( а.с. 36 -37 том 1)
З характеристики підписаної першим заступником командира військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_18 слідує, що ОСОБА_4 виконував обов`язки волонтера та капелана у період з жовтня 2014 року по травень 2015 року ( а.с. 52 том 1)
З характеристики від 06.08.2019 року слідує, що ОСОБА_4 є депутатом Дубенської районної ради, зарекомендував себе вмілим організатором, відповідальний, вимогливий ( а.с. 54 том 1)
Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців підтверджується, що ОСОБА_4 був взятий на облік як фізична особа- підприємець з 05.09.2019 року ( том 1 а.с. 55)
Листом Рівненського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 05.08.2019 року за вих. № 01-15/419 підтверджується, що сім`я ОСОБА_2 з 03.07.2013 по 04.11.2013 року перебувала під соціальним супроводом з питань працевлаштування, надання соціально-педагогічних консультацій з метою підвищення виховного потенціалу матері та гуманітарної допомоги. 12.07 2019 року був здійснений виїзд в сім`ю ОСОБА_2 за повідомленням ОСОБА_4 за адресою проживання АДРЕСА_1 . За результатами оцінки потреб в будинку 4 кімнати, частково створені умови для проживання дітей. Сім`я не потребує соціального супроводу, в зв`язку з тим, що ОСОБА_19 вирішує всі питання самостійно. Сім`я поставлена на облік центру у зв`язку з потребою консультування дитини ОСОБА_20 , 2009 року народження. 09 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся в Рівненський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з заявою про взяття на облік його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2016 року народження під соціальний супровід у зв`язку із складними сімейними обставинами, а саме постійними конфліктами з біологічною матір`ю дитини. 11 липня 2019 року був здійснений виїзд в сім`ю ОСОБА_21 за адресою проживання АДРЕСА_5 . За результатами оцінки потреб сім`ї створені належні умови для виховання дитини. ОСОБА_4 потребує консультування у зв`язку зі складними стосунками між обома батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 19 липня 2019 року ОСОБА_4 звернувся до Центру із заявою про те, щоб не розглядати його заяву від 09.07.2019 року.( а.с. 59-60 том 1)
Листом № л-941 від 29.07.2019 року лікаря ОСОБА_22 підтверджується, що останній надавав консультацію ОСОБА_4 з приводу підходу до виховання сина ОСОБА_7 . Самому сину не надавав фахової допомоги через відсутність на момент прийому згоди на огляд дитини від мами. ( а.с. 87 том. 1)
Лист КЗ « Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 14.08.2019 року, а також виписки із карти виїзду швидкої свідчать про конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який відбувся 07.08.2019 року по АДРЕСА_5 ( а.с. 88-97 том 1)
Згідно довідок ЦПЗН Диспансерного психонаркологічного відділення м.Дубно від 07.08.2019 року ОСОБА_4 на обліку у лікаря- нарколога та лікаря- психіатра не перебуває (а.с. 107 том 1)
Відповідно до довідок РОЦПЗН № 277 від 27.09.2019 року та № 15 від 30.09.2019 року ОСОБА_2 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря- психіатра ( а.с. 158, 159 том 1)
З характеристик виданих на учениць ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 27.09.2019 року вбачається, що мати ОСОБА_2 приділяє належну увагу питанням навчання та виховання дітей, систематично цікавиться освітнім процесом ( а.с. 160-161 том 1)
З Указу № 90 від 12 серпня 2019 року керуючого єпархією Архієпископа Рівненського і Острозького слідує, що за недостойну та аморальну поведінку протоієрею ОСОБА_4 заборонено священнослужіння до повного розкаяння та виведено поза штат Рівненської єпархії ( а.с. 163 том 1)
Відповідно до довідки № 06-14/52 від 16.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_5 зарахований у дошкільну групу НВК № 17. Всіма питаннями займається мати ( а.с. 165 том 1)
З заяви ОСОБА_2 вбачається, що 29 січня 2019 року вона звернулась до директора НВК № 17 про зарахування ОСОБА_5 в дошкільну групу ( а.с. 202 том 1)
З довідки № 2117 від 17 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 прийнята на роботу на посаду оператора АЗС з 14.06.2019 року та отримує заробітну плату в середньому 11 000 гривен ( а.с. 166, 167 том 1)
Свідоцтвом про право на спадщину підтверджується, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки ( а.с. 168, 170 том 1)
Характеристикою № 387 від 29 жовтня 2019 року, виданою Рівненською єпархією підтверджується, що ОСОБА_4 за час служіння в парафії зарекомендував себе з позитивної сторони. У 2019 році керівництву Рівненської єпархії стало відомо, що з 2016 року даний священик припив спільне проживання із своєю законною дружиною та дітьми, у цей період спільно проживав із різними сторонніми особами жіночої статі ( зокрема, ОСОБА_2 ), за недостойну і аморальну поведінку протоієрей ОСОБА_23 12.08.2019 року заборонений у священнослужінні ( а.с. 206 том 1)
Згідно довідки № 126 від 23.10.2019 року ОСОБА_5 , 2016 року народження відвідує заклад дошкільної освіти з 16.09.2019 року( а.с. 21 том 1)
Відповідно до акту обстеження умов проживання затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 01.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає в будинку АДРЕСА_1 . Житло складається з 4 кімнат, кухні, коридора Будинок газифікований. Проведена вода і каналізація. Зручності на вулиці. У будинку зроблено ремонт. Діти мають окремі місця для сну, навчання та відпочинку. Для виховання та розвитку дитини є дитяче ліжечко, іграшки, одяг та взуття, створені належні умови для проживання та виховання і розвитку дитини( а.с. 6 том 2)
З висновку органу опіки та піклування № 08-381 від 05.03.20202 року слідує, що комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 04.03.2020 року вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з матір`ю ОСОБА_2 ( а.с. 43-46 том 2)

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з такого.
Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Як встановлено судом у даній справі, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після народження, а також в подальшому після припинення сумісного проживання його батьків сторін у справі, проживав із матір`ю ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_4 батько дитини ОСОБА_4 , за його словами, забрав дитину ОСОБА_5 з проїжджої частини вулиці Тиннівської, що у місті Рівному, де перебував без будь- кого нагляду, тому він його забрав. Дитина була у брудному одязі та з мокрими штанами. Він намагався додзвонитись до ОСОБА_2 , однак телефон останньої перебував поза зоною досяжності.
Відповідач ОСОБА_2 заперечила вказані обставини, вказуючи, що їх малолітній син ОСОБА_5 16.06.2019 року гуляв разом із сестричками на вулиці. ОСОБА_4 до них під`їхав, посадив в машину покатати, в подальшому, дівчат через 500 метрів висадив, а сина забрав із собою.
На підтвердження вказаних обставин позивач подав до суду акт про фактичне перебування малолітнього ОСОБА_5 від 21.06.2019 року. ( а.с.18 том 1), однак суд не приймає вказаний акт як належний та допустимий доказ по справі з огляду на таке.
Вказаний акт складений комісією у складі ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтверджують, що 16.06.2019 року ОСОБА_4 приблизно о 20 годині привіз свого сина ОСОБА_5 до місця свого проживання АДРЕСА_5 , дитина була була брудна та у мокрих штанцях, та за поясненнями батька їм відомо, що дитина гуляла сама на проїжджій частині, у брудному одязі, без нагляду дорослих. Акт затверджений начальником ЖКП « Покровське».
Відповідно до наказу Державного комітету з питань житлово- комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року « Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» житлово- комунальними підприємствами складаються акти обстеження житлового будинку та окремих квартир в багатоквартирному будинку стосовно цілісності окремих елементів конструкцій та виникнення аварій і залиття квартир.
Засвідчення підписів на актах, що носять в собі житлово- побутовий характер відбувається на підставі ст. 78 ЗУ « Про нотаріат» та відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011року, де п.4.2 передбачено, що посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені в документі, а лише підтверджує що підпис зроблено певною особою.
Листом № 480 від 02.10.2019 року начальник ЖКП « Покровське» Бездіжий О.І. повідомив, що на підприємстві відсутні документи, що стали підставою для написання такого акту зацікавленими особами ( том 2 а.с. 3)
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
2. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Вказаний акт позивач долучив в якості письмового доказу по справі.
Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Документ - це результат відображення конкретної інформації на спеціальному матеріалі за визначеним стандартом чи формою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний акт не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки не є документом, та не посвідчує факти, викладені у ньому.
Судом також встановлено та дані обставини сторонами визнаються, що на даний час позивач дитину матері не повернув, вважає, що в інтересах дитини є кращим проживання із ним.
Зазначені позивачем підстави для визначення місця проживання сина із ним, зокрема погана емоційна обстановка в сім`ї відповідача, що негативно вплинуло на психологічний стан дитини, здоров`я, неможливість відповідача забезпечити належну увагу їх синові, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими, достовірними та достатніми доказами у справі.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Стаття 79 ЦПК України, передбачає що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України встановлює, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Наданий позивачем консультативний висновок від 17.06.2019 року лікаря КП «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської міської ради про те, що ОСОБА_5 , 02.01.2016 року, встановлено діагноз баланопостит, не свідчить про хронічний перебіг вказаної хвороби, а також про те, що вказана хвороба виникла внаслідок недотримання матір`ю гігієни малюка та невмілого догляду, оскільки відповідно до медичних показників причинами виникнення баланопостит можуть бути ураження бактеріальною чи вірусною флорою, дія токсичного чи алергічного фактору, порушення правил гігієни, ендокринні порушення, виникнення фімозу та інше. Однак, у висновку не вказано конкретної причини виникнення захворювання у малолітнього ОСОБА_5 ( том 1 а.с. 19)

Позивач неодноразово вказував, що малолітньому Яворському встановлено діагноз госпіталізм, однак належних доказів які б пітверджували вказаний діагноз суду не надано.

Консультативнй висновок від 18.07.2019 року ( а.с. 20 том 1 ) лише встановлює попередній діагноз під питанням, однак в подальшому висновку про те, що вказаний діагноз підтверджено відповідним лікарем суду не надано.

Наявний у справі витяг консультації психолога від 15.07. 2019 року на переконання суду свідчить лише про консультацію батька дитини та не містить жодних встановлених діагнозів та наслідків неналежного догляду дитини матір`ю ( а.с. 21 том 1)

Спростовані в ході судового розгляду і доводи позивача в тій частині, що ОСОБА_2 постановою Рівненського міського суду від 28 лютого 2019 року була притягнута до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законом обов`язків щодо виховання неповнолітніх дітей,оскільки постановою Рівненського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року постанова Рівненського міського суду скасована, провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення ( а.с. 8-9 том 2)

Як на докази у справі позивач також покликається на заяву до поліції від 18.06.2019. в якій вказує на неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків щодо їх малолітнього сина ( а.с. 24-25 том 1), однак згідно наявної відповіді від 12.07.2019 року, в діях ОСОБА_24 відсутні ознаки адміністративного чи кримінального правопорушення ( а.с. 26 том 1)

Заява ОСОБА_4 до поліції ( а.с. 29 том 1) також не свідчить про неналежне виконання обов1язків матір`ю чи розбещення малолітнього, оскільки жодного процесуального рішення з приводу вказаної заяви у встановленому законом порядку не приймалось та суду не надано.

Як на підставу свого матеріального становища позивач надав суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців ( а.с. 55 том 1), який свідчить лише про реєстрацію позивача як фізичної особи- підприємця з 05.09.2019 року, однак жодних належних доказів щодо свого доходу суду не надав.

Щодо посилань позивача на те, що сім`я ОСОБА_2 перебуває під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 02.07.2013 року, то судом встановлено, що дійсно сім`я ОСОБА_2 з 03.07.2013 по 04.11.2013 року перебувала під соціальним супроводом з питань працевлаштування, надання соціально-педагогічних консультацій з метою підвищення виховного потенціалу матері та гуманітарної допомоги. ( а.с. 61-64 том 1)

В подальшому, як на момент народження малолітнього ОСОБА_5 так і до подачі позову до суду сім`я ОСОБА_24 не перебувала під наглядом, а встановлені актами соціального інспектування за 2013 рік факти щодо частково порушених санітарно- гігієнічних умов не свідчить про порушення вказаних умов на час розгляду справи

Акти оцінки потреб сім`ї ОСОБА_2 , які були складені у період з 12.07 2019 по 22.07.2019 року у зв`язку із здійсненим виїздом в сім`ю ОСОБА_2 за повідомленням ОСОБА_4 за адресою проживання АДРЕСА_1 . Підтверджують, що частково створені умови для проживання дітей. Сім`я не потребує соціального супроводу, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 вирішує всі питання самостійно. Сім`я поставлена на облік центру у зв`язку з потребою консультування дитини ОСОБА_20 , 2009 року народження. Жодних доказів щодо необхідності консультування чи постановки на облік у зв`язку із неналежним доглядом чи вихованням малолітнього ОСОБА_5 не встановлено ( а.с. 65-74 том 1) Покликання на те, що ОСОБА_2 ( а.с. 72 том 1) потребує консультації психолога вказаний акт не містить, а зазначено, що ОСОБА_20 , 2009 року потребує консультації психолога у зв`язку із складними стосунками між її матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що негативно впливає на неї.

Як на доказ, що підтверджує негативний психіко- психологічний стан здоров`я дитини позивач покликається на довідку л-941 від 29.07.2019 року видану лікарем ОСОБА_22 ( а.с. 87 том 1) , однак вказана довідка підтверджує той факт, що лікар не надавав фахової допомоги малолітньому ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю згоди на огляд дитини від її мами.

Належних та допустимих доказів, що ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_2 з проханням надати такий дозвіл, чи разом сходити до лікаря на консультацію позивачем суду не надано.

Суд враховує, що питання необхідності обстеження дитини спеціалістами з питань дитячої психології та психіатрії на предмет необхідності лікування дитини не входить в предмет доказування у даній справі.
Лист з ГУ ДСУ від 10.09.2019 року за вих. № 03-4819/23 ( а.с. 100-101) свідчить про те, що 29 грудня 2018 року відбулось коротке замикання електричного подовжувача без подальшого горіння, вказаний лист не свідчить, як на це вказує позивач, про будь які умисні дії матері ОСОБА_2 щодо створення небезпеки для дітей, крім того, вказаним листом не підтверджено, що під час короткого замикання у будинку перебували діти.

В матеріалах справи наявні нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_13 та ОСОБА_25 ( а.с. 18, 31-32 том 2) щодо позовних вимог позивача, то вказані заяви є неналежними доказами у справі, з огляду на таке.

Зі змісту вказаних заяв- свідчень слідує, що ОСОБА_13 , який є сином позивача та ОСОБА_26 дають пояснення щодо обставин справи, як свідки.

В силу ст. 90 ЦПК України показання свідків - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.
В судовому засіданні представник позивача не заявляв клопотання про виклик свідків.
Свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показання.
ОСОБА_13 та ОСОБА_26 не були попереджені про кримінальну відповідальність, безпосередньо у суді допитані також не були.
Відповідно до п.6 глави 7 Поярдку вчиненя нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого відповідно до Наказу № 296/5 від 22.02.2012 року, Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595 нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню.
Пунктом 6.2 передбачено, що нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.
Таким чином, нотаріально засвідчена заява свідчення ОСОБА_13 та ОСОБА_26 не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підписи зроблені вказаними особами.
Суд оцінює критично інформаційну довідку, видану педагогом ОСОБА_17 , оскільки, зі змісту довідки вбачається, що ОСОБА_17 , будучи педагогом та маючи диплом за спеціальністю « Початкове навчання» ( а.с. 131-136 том 1) встановлює діагноз дитині ОСОБА_5 «госпіталізм» та психічна деривація, хоча не є медиком чи психологом за освітою. Крім того, вказана інформаційна довідка не містить жодних порівняльних навиків дитини під час проживання з матір`ю чи батьком.
Матеріали справи не містять доказів невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, залишення нею дитини без нагляду, аморальну поведінку, зловживання нею спиртними напоями або наркотичними засобами. Наявні в матеріалах справи письмові докази навпаки свідчать про протилежне.
За таких підстав, жодних належних та допустимих доказів з приводу неналежного виховання, та нагляду, негативного впливу матері на психологічний стан дитини позивачем не надано, в той час як за вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Що стосується висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-381 від 05.03.2020 року, то суд звертає увагу на таке.
Відповідно до ст. 19 СК Кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, комісією вирішено визначити місце проживання ОСОБА_5 з матір`ю, однак у суді розглядається справа щодо визначення місця проживання дитини з батьком, відтак на думку суду, висновок мав би містити висновок щодо доцільності чи недоцільності визначення місця проживання дитини з батьком.
Крім того, суд оцінює вказаний висновок як недостатньо обґрунтований, оскільки у висновку жодним чином не висловлено мотивів щодо визначення якнайкращих інтересів дитини, не проведено бесіду з дитиною щодо прихильності до батьків, лише заначено, що хлопчик в силу малолітнього віку не зміг пояснити з ким він хоче жити, однак фахівці психологи, які могли б за допомогою різних методик з`ясувати думку малолітнього, до участі у розв`язанні спору не залучались.
У висновку комісія покликається на п.6 Декларації прав дитини, проте, як неодноразово зазначено в рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справах «М.С. проти України» та «Мамчур проти України», не є обов`язковим врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6- 2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Посилання у висновку органу опіки і піклування на п. 6 Декларації прав дитини, є помилковим та безпідставним, оскільки Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, у той час як Конвенція про права дитини, ратифікована Постановою Верховної Ради України, і є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України, але комісія жодним чином не врахувала вищевказаний нормативний документ та не керувалася ним при прийнятті рішення.
Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо визначення її місця проживання. Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_7 (чотири роки), суд прийшов до висновку, що дитина не може об`єктивно та зріло висловитися щодо бажаного проживання з матір`ю чи батьком, та відповідність такого проживання його інтересам.
Враховуючи вище наведене, приймаючи до уваги вік малолітнього ОСОБА_7 , особи сторін, їх участь у вихованні, утриманні та турботу про сина, умови проживання, суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що проживання із ним відповідатиме якнайкращим інтересам малолітнього ОСОБА_5 та забезпеченню його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.
Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.
Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (пункт 1 статті 3 Конвенції).
Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Суд, вирішуючи вказаний спір, виходить з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо малолітнього ОСОБА_5 , однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що залишення дитини на проживанні з ним буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, а також щодо прихильності дитини до нього.
Крім того, не встановлено в судовому засіданні жодних переваг позивача в матеріально-побутовому стані ніж у відповідача, хоча це і не є вирішальною умовою для визначення місця проживання дитини з ним.
В матеріалах справи відсутні фактичні ( встановлені у законному порядку ) дані психологічного стану та ставлення дитини до сторін як на час проживання дитини з матір`ю, так і на час проживання з батьком при відсутності тривалого спілкування дитини з матір`ю, які могли бути досліджені судом у їх сукупності в межах наданих йому законом повноважень.
В матеріалах справи наявні фактичні дані про стосунки сторін та про взаємовідносини дитини з батьками як на час проживання дитини з матір`ю, так і на час проживання з батьком.
Оцінюючи досліджені у своїй сукупності докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили, що визначення місця проживання дитини з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. У разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -
В И Р I Ш И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_4 , зареєстрований АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , фактично проживає АДРЕСА_5
Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстрована АДРЕСА_1
Третя ооба, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, 33028, м.Рівне, вул. Соборна, 12-а
Повний текст рішення складений 11 червня 2020 року.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина