ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1861/19
Провадження № 22-ц/4820/1040/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю представника апелянта, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» на ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2020 року, суддя Бондарчук Л.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та визнання недійсним договору оренди землі,

встановив:

В липні 2019 року ТОВ «Міронекс» звернулося в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та ОСОБА_1 , у якому просило визнати незаконним рішення Старокостянтинівської міської ради №6 п1/33 VII від 22.02.2019 року «Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі» та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, що по АДРЕСА_1 , укладеного 22.02.2019 року між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладенні спірного договору оренди не було враховано тієї обставини, що земельна ділянка, яка є предметом вказаного договору, накладається на земельну ділянку позивача.

14.04.2020 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , його представникам та/або третім особам вчиняти будь-які підготовчі та будівельні роботи щодо прибудови приміщень холодильних камер під торгові приміщення по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :04: 002: 0126 до закінчення розгляду справи по суті.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що з початку квітня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 на спірній земельній ділянці проводиться реконструкція з прибудовою приміщень холодильних камер під торгові приміщення. В порушення вимог п. 15.2. ДБН Б2.2-12:2019 було проведено підготовчі роботи без відповідних дозвільних документів компетентних органів. Враховуючи те, що у випадку задоволення позову будуть застосовані наслідки недійсності правочину у вигляді повернення сторонами усього отриманого за недійсним правочином в натурі, товариство вважало за необхідне застосувати заходи забезпечення позову, заборонивши ОСОБА_1 виконувати підготовчі та будівельні роботи з добудови приміщень холодильних камер за вказаною адресою до вирішення питання в суді.

16.04.2020 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області у задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 розпочав будівельні роботи на відведеній йому земельній ділянці, що перебуває у нього в оренді у відповідності до порядку встановленого законодавством. Приямки вікон, про які вказано ТОВ «Міронекс» не є об`єктами права власності та не є окремим нерухомим майном. Вчинення відповідачем перешкод у доступі позивача до вказаних приямків вікон підвального поверху не підтверджено належними та допустимими доказами. ТОВ «Міронекс» не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить виконання рішення суду у даній справі або ж позбавить заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду. Потенційна можливість вчинення відповідачем певних дій без надання відповідних доказів не може слугувати підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, а посилання ТОВ «Міронекс» на обставини, які можуть виникнути в майбутньому є лише припущенням.

В апеляційній скарзі ТОВ «Міронекс» просило вищевказану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, у зв`язку з чим суд дійшов до неправильних висновків. Зокрема, судом не надано оцінки факту виконання будівельно-ремонтних робіт ОСОБА_2 з порушенням вимог дозвільних документів, шляхом недотримання встановлених обмежень забудови, пошкодженні, закритті та демонтажі конструктивних елементів належної позивачу будівлі цілісного майнового комплексу готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », його вікон та приямків вікон підвального поверху, які необхідні для належного функціонування та обслуговування приміщень підвального поверху. Апелянт вказує, що наслідки виконання будівельних робіт ОСОБА_2 є непередбачуваними і заплановано носять негативний характер. Суд не звернув увагу на те, що у разі задоволення позову збудовані ОСОБА_2 об`єкти матимуть ознаки самочинного будівництва та підлягатимуть знесенню. Не досліджено подані ТОВ «Міронекс» докази, які фіксують знищення ОСОБА_2 майна позивача, у зв`язку з чим суд дійшов до невірних висновків щодо відсутності реальних дій, які є підставою для застосування відповідного заходу забезпечення позову.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала апеляційну скаргу за наведених у ній обставин.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Старокостянтинівської міської ради №6п.1/33/VII від 22.02.2019 року «Про надання земельної ділянки в оренду фізичній особі» затверджено проект землеустрою щодо відведення розташованої по АДРЕСА_1 земельної ділянки площею 200 кв.м. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий номер :04:002:0126 та надано ділянку ОСОБА_1 на умовах оренди строком на 5 років (а.с. 19). 22.02.2019 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_2 , та Старокостянтинівською міською радою в особі міського голови Мельничука М.С. на підставі вищевказаного рішення укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (а.с. 105-106).

Рішенням Старокостянтинівської міської ради № 19 п. 2 від 22.05.2015 року «Про надання земельної ділянки в оренду юридичній особі» ТОВ «Міронекс» на умовах оренди терміном до 01.03.2020 року надано земельну ділянку з кадастровим №:04:002:0021 площею 1623 кв.м. для будівництва та обслуговування будівель громадської забудови. 22.05.2015 року між ТОВ «Міронекс» та Старокостянтинівською міською радою в особі міського голови Мельничука М.С. на підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування укладено договір оренди (а.с. 14-15).

Згідно висновку експерта №660ед/019 складеного за результатами експертного дослідження проведеного на замовлення ТОВ «Міронекс» земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0126, яка зазначена на кадастровому плані земельної ділянки, що наданий Старокостянтинівською міською радою накладається на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_2 , яка знаходиться у користуванні ТОВ «Міронекс». За даними землевпорядної документації площа накладення становить 1 кв.м. Частина приямків вікон приміщень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 підвального поверху будівлі готелю «А-ІІІ», що по АДРЕСА_2 , що входить до складу цілісного майнового комплексу, який належить ТОВ «Міронекс», згідно інформації, яка зазначена на кадастровому плані, що наданий Старокостянтинівською міською радою, знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0126. Зазначені приямки вікон є складовою частиною будівлі готелю «А-ІІІ» по АДРЕСА_2 , що входить до складу цілісного майнового комплексу, який належить ТОВ «Міронекс», знесення яких погіршить (унеможливить) природну освітленість приміщень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 підвального поверху у будівлі готелю (а.с. 20-26).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2019 року у справі № 824/239/2018).

У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Так, заявником у цьому провадженні не заявлено майнових вимог стосовно вищевказаної земельної ділянки, яка є предметом оспорюваного правочину. Позивач також не є стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів доходить до висновку, що у випадку задоволення заявлених у цій справі позовних вимог оспорюваний договір оренди землі від 22.02.2019 року визнається недійсним з моменту його укладення, вказане судове рішення констатує відповідний факт та не підлягає примусовому виконанню. В той же час необхідно зауважити, що наявність позову про визнання недійсним договору оренди не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом заборони користуватися майном, в тому числі здійснювати забудову на земельній ділянці, що перебуває у відповідача на праві оренди.

Вказане узгоджується із правовим висновком викладеним у постановах Верховного Суду від 06.05.2020 року у справі № 700/720/17 та від 21.11.2018 року №752/6255/18.

Враховуючи вищенаведене, посилання апелянта на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору оренди землі є необґрунтованим та не підтверджено належними доказами у справі. Позивачем не зазначено, які саме його права та інтереси неможливо буде поновити в разі ухвалення рішення про задоволення позову немайнового характеру.

Заявником не наведено і судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ж ефективний захист позивача чи поновлення порушених, оспорюваних його прав або інтересів.

Колегія суддів також зазначає, що посилання позивача, як на підставу задоволення позовних вимог, на проведення відповідачем будівельних робіт всупереч отриманої ним дозвільної будівельної документації, зокрема, недотримання відстаней до існуючої забудови в межах 6 метрів, є необґрунтованим, оскільки не стосується предмету доказування у даній справі, враховуючи зміст позовних вимог, які не пов`язані з усуненням перешкод у користуванні майном.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів приходить до висновку про відсутність в справі об`єктивних даних, які б вказували на те, що вжиття заявлених ТОВ «Міронекс» заходів забезпечення позову є обґрунтованим, ефективним та забезпечить в подальшому виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції і не вказують на порушення судом норм процесуального права при вирішенні даної справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» залишити без задоволення.

Ухвалу Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко