Постанова

Іменем України

10 червня 2020 року

м. Київ

справа № 569/8838/15-ц

провадження № 61-46678св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Рівненська міська рада Рівненської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2018 року у складі судді Шимківа С. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Рівненської міської ради Рівненської області про встановлення порядку користування земельною ділянкою

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, 44/100 частки та 56/100 частки відповідно, належить житловий будинок АДРЕСА_1 , проте вони не можуть дійти згоди щодо спільного користування присадибною земельною ділянкою, що змусило її звернулися до суду за захистом своїх порушених прав і інтересів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року у складі судді Кухарця В. М. позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 0,612 га, що розташована по АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 249 кв. м, що дорівнює її ідеальній частці, а ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 317 кв. м, що дорівнює її ідеальній частці. У задоволенні позовних вимог до Рівненської міської ради Рівненської області відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом встановлення визначеного висновком будівельно-технічної експертизи порядку користування спірною земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду для подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних підстав для такого поновлення.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що наведені ОСОБА_2 причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки не вказують на існування об`єктивних та істотних обставин, що перешкоджали їй своєчасно подати апеляційну скаргу, а тому не дають достатніх підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і передати справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, не дослідивши належним чином доводи відповідача про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які перешкоджали їй вчасно звернутися з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції. Зокрема суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідач ознайомилася зі змістом та зробила копію оскаржуваного рішення суду першої інстанції лише 25 травня 2018 року, а тому саме з цієї дати має відраховуватися саме з цієї дати, й останнім днем на апеляційне оскарження є 03 червня 2018 року, а вона подала апеляційну скаргу 01 червня 2018 року, тобто у визначений законом строк.

Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановленій судами

Встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 . Встановлено порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 0,612 га, що розташована по АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_1 земельну ділянку площею 249 кв. м, що дорівнює її ідеальній частці, а ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 317 кв. м, що дорівнює її ідеальній частці. У задоволенні позовних вимог до Рівненської міської ради Рівненської області відмовлено за безпідставністю.

Вказане рішення суду ухвалено за відсутністю відповідача ОСОБА_2 та її представника.

Натомість, представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про дату, час і місце судового розгляду, яке відбулося 07 вересня 2017 року була повідомлена належним чином, що підтверджується її особистим підписом у довідковому листі до справи.

Згідно супровідного листа Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2017 року № 569/8838/15-ц представнику відповідача ОСОБА_4 надіслано копію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року, проте 17 жовтня 2017 року вказаний лист із копією судового рішення повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 14 травня 2018 року вона ознайомилася з матеріалами справи та отримала копію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року, 25 травня 2018 року.

У накладній, що додана до поштового відправлення № 22-4284-8597, яким було надіслано апеляційну скаргу, зазначено дату її заповнення - 01 червня 2018 року, проте від слідкувати поштове відправлення за вказаним номером неможливо, оскільки на офіційному сайті перевізника зазначено про відсутність вказаної накладної у базі даних.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року надійшла до апеляційного суду 10 серпня 2018 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставила питання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи місцевим судом, участі у дослідженні доказів не брала.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 03 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду для подання заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням інших поважних підстав для такого поновлення.

На виконання вказаної ухвали суду представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 13 вересня 2018 року надала клопотання про поновлення строку, у якій підставами для поновлення строку апеляційного оскарження зазначено те, що відповідач ОСОБА_2 не брала участі у судовому засіданні та копію рішення суду від 07 вересня 2017 року не отримувала, з наявністю та змістом такого рішення відповідач ознайомилася лише 25 травня 2018 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Станом на момент ухвалення рішення суду першої інстанції процедура апеляційного оскарження рішення була врегульована, зокрема, положеннями статей 292, 294, 297 ЦПК України, від 18 березня 2004 рокув редакції, чинній на час ухвалення рішення місцевим судом (далі - ЦПК України 2004 року).

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з вимогами частин другої-четвертої статті 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, § 61).

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків на апеляційне оскарження рішення суду є порушенням законних права та інтересів сторін і суперечить принципу правової визначеності та праву на справедливий суд, що закріплене у статті 6 Конвенції (Рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, § 53).

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 посилалися на те, що відповідач та її представник не були присутні на судовому засіданні під час ухвалення оскаржуваного рішення місцевого суду, натомість матеріалами підтверджено факт належного повідомлення представника ОСОБА_2 про дату, час і місце судового розгляду, яке відбулося 07 вересня 2017 року. Крім того, копія рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2017 року, була направлена на адресу як відповідача так і її представника: АДРЕСА_1 , проте лист повернувся до суду з відміткою про закінчення терміну зберігання.

Встановивши, що відповідачем ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_5 не наведено об`єктивних поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав наведені стороною позивача причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції неповажними та відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги про те, що про існування тексту вказаного вище рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 стало відомо лише 25 травня 2018 року, не містять належного правового обґрунтування причин (обставин), які б указували на неможливість дізнатися раніше про ухвалення судом рішення, зважаючи на процесуальний обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, у тому числі цікавитися розглядом справи.

Інші аргументи ОСОБА_2 щодо підстав пропуску строку на апеляційне оскарження не містять жодного правового підґрунтя, не вказують про існування об`єктивних та істотних обставин, що перешкоджали їй своєчасно подати апеляційну скаргу, а зводяться до тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства на власний розсуд, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що наведені ОСОБА_2 та її представником ОСОБА_5 підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення є неповажними.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відмовляючи ОСОБА_2 у відкритті апеляційного провадження у цій справі, апеляційний суд не допустив порушення вимог статті 358 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються незгоди заявника з мотивами оскаржуваної ухвали апеляційного суду, правового значення для вирішення питання щодо незаконності відмови у відкритті апеляційного провадження не мають та додаткового правового аналізу не потребують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала апеляційного суду постановлена з додержанням норм процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко