№ 243/1068/20
Справа № 2/243/985/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

за участю секретаря Мержоєвій О.Ю.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому провадженні в залі № 13 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.020 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з відповідачем проживала однією сім`єю з січня 2006 року без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 09 серпня 2016 року вони зареєстрували шлюбу. В період проживання однією сім`єю на спільні кошти ними будо придбано: автомобіль марки «ГАЗ» моделі «2705-434» д.р.н. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я відповідача, вартість якої на теперішній час складає 100000 грн.; мисливську рушницю «TARGET» вартістю 15000 грн.; мисливський карабін «Вулкан М» вартістю 34000 грн.; гвинтівку «HATSAN» вартістю 6000 грн. Всього було придбано майна на суму 155000 грн. 21 березня 2019 року шлюб між ними було розірвано. Просить провести поділ спільного сумісного майна та визнати за нею право власності на автомобіль «ГАЗ» моделі «2705-434», а за відповідачем визнати право власності на мисливську рушницю « TARGET », мисливський карабін « Вулкан М», гвинтівку « HATSAN ».

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Винник З.Г. позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с.35).

Суд, вислухавши думку осіб, що беруть участь по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.03.2019 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 09 серпня 2016 року, актовий запис № 413, було розірвано (а.с.5).

Згідно реєстраційної картки ТЗ та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , вантажний вантажопасажирський-С автомобіль марки ГАЗ, модель 2705-434, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_3 з 07.10.2014 року (а.с.30-32).

Відповідно до реєстраційної картки на зброю, ОСОБА_3 23.10.2015 року придбав мисливський карабін « Вулкан М» з прикладом, що складається серії НОМЕР_3 калібру 7,62 х 39, 23.10.2015 року (а.с.16).

Відповідно до реєстраційної картки на зброю, 08.09.2015 року ОСОБА_3 придбав мисливську рушницю «TARGET» 15-87 12 калібру № НОМЕР_4 , 08.09.2015 року (а.с.17).

З дозволу № НОМЕР_5 від 29.02.2016 року, виданого УПД ГУНП в Донецькій області 29.02.2016 року та дійсний до 29.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 був наданий дозвіл на придбання однієї одиниці мисливської вогнепальної нарізної зброї (а.с.15).

Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2020 року, кий набув законної сили 19.05.2020 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 187 ч. 4, ст. 189 ч. 4, ст. 146 ч. 3 КК України, та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Так, у дохід держави було конфісковано:

- карабін, який є самозарядною мисливською нарізною вогнепальною зброєю - мисливським карабіном «Вулкан М» з прикладом, що складається, серії НОМЕР_3 калібру 7,62 на 39,

- рушницю « ТАRGЕТ », яка є гладкоствольною мисливською вогнепальною зброєю - одноствольною гладкоствольною самозарядною мисливською рушницею моделі «ТАRGЕТ 15-87» 12 калібру № НОМЕР_4 .

- гвинтівку « НАТSAN », яка є пневматичною пружинно-поршневою гвинтівкою «НАТSAN» моделі 125 «QUАТТRО Тгіggег», калібра 4,5 мм.,

- транспортний засіб марки «ГАЗ» модель 2705-434, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить засудженому ОСОБА_3 (а.с.43-68).

За приписами ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п..

За положеннями статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із положеннями статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд встановлює факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як вбачається зі змісту вищевказаних документів, все спірне майно було придбано відповідачем та зареєстровано на його ім`я у період до 09 серпня 2016 року, тобто до дати укладання між сторонами шлюбу.

Позивачка, звертаючись до суду з вказаним позовом, ставить питання про розподіл спірного майна, саме як об`єкта права спільної сумісної власності.

Проте, позивачкою не надається суду жодного доказів факту її спільного проживання з Відповідачем, ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, тощо.

Позовна заява взагалі не містить вимог щодо встановлення судом такого факту спільного проживання та вимог щодо визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

Згідно із частиною першою статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Згідно із частиною дванадцятою статті 100 КПК України спір про належність речей, що підлягають поверненню вирішується у порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що Ѕ частки спірного майно, яке конфісковане вироком суду, належить їй в розумінні статті 74 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, пунктом 1 частини першої статті 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі конфіскації.

В силу вимог статті 354 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюється законом.

Застосування конфіскації майна є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Розглядаючи позовні вимоги суд враховує, що за змістом статті 354 ЦК України конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, а тому, таке майно не може бути ні предметом поділу в натурі, як спільна сумісна власність подружжя, ні предметом визнання права власності за результатами розподілу спільного сумісного майна.

Слід зазначити, що позивачка не позбавлена права звернутись до суду з позовом до особи, яку визнано в установленому законом порядку винною в кримінальному правопорушенні, про стягнення збитків.

За вказаних обставин суд набуває висновку, що визнання відповідачем ОСОБА_3 позовних вимог не має законних підстав, суперечить закону та порушує права, інтереси та свободи інших осіб, що, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, є підставою для відмови у прийнятті такого визнання відповідачем позову.

Таким чином, суд визнає позовні вимоги ОСОБА_5 необґрунтованим, недоведеними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову, тому у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 14, 81, 82, 89, 259,206, 263 - 265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Судові витрати покласти на позивача.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 04 червня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Д.В. Воронков