Справа № 303/6699/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря: Кухта М.В.

імена (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі- ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - приватний нотаріус Попович Віта Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , на рішення Мукачівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року у складі судді Монича В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Попович Віта Володимирівна про скасування права власності та реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що в 1992 році йому була виділена земельна ділянка в урочищі "Сороча Гора" в с.Кендерешів, Мукачівського району, після чого, ним 05 квітня 2001 року отримано Держвний акт на право приватної власності на землю за №003849 серії ІІ -ЗК, площею 0,23 га на підставі рішення XVI скликання Кольчинської селищної ради народних депутатів від 15.08.1997 року. В подальшому відповідач ОСОБА_2 на сусідню земельну ділянку, яка межує з його ділянкою, отримав Державний акт на право приватної власності на землю із накладкою його на земельну ділянку. Згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кольчинської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа Мукачівський районний відділ земельних ресурсів про визнання державного акту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кольчинської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа Мукачівський районний відділ земельних ресурсів про визнання недійсним рішення Кольчинської селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку - у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. В серпні місяці 2019 року позивач звернувся до відповідної установи з метою переоформлення Державного акту на право приватної власності на землю, де йому повідомили, що відповідач звернувся в 2017 році до приватного нотаріуса Попович Віти Володимирівни та відчужив свою земельну ділянку ОСОБА_3 . Вважає дії відповідача ОСОБА_2 незаконними, так як, відповідач, знаючи про рішення суду від 31 серпня 2010 року, відчужив земельну ділянку, тому, просив скасувати право власності на земельну ділянку та реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00: 040:0003, площею 0,5 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться у власності гр. ОСОБА_3 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 20 грудня 2019 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема, зазначено, що суд не врахував обставини, які наведені ним в позовній заяві та безпідставно відмовив у заявленому позові.

Відповідачі, третя особа не скористалися своїм правом на подання відзиву і його не подали.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив із його недоведеності.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1та 2 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно Держвного акту на право приватної власності на землю за №003849 серії ІІ -ЗК, виданого 05 квітня 2001 року на підставі рішення XVI скликання Кольчинської селищної ради народних депутатів від 15.08.1997 року, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,23 га., яка розташована на території с.Кендерешів, урочище "Сороча Гора", Мукачівського району для ведення підсобного господарства (а.с.4).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31 серпня 2010 року у цивільній справі №2-40/10 за позовом ОСОБА_2 до Кольчинської селищної ради, ОСОБА_1 , третя особа Мукачівський районний відділ земельних ресурсів про визнання державного акту недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Кольчинської селищної ради, ОСОБА_2 , третя особа Мукачівський районний відділ земельних ресурсів про визнання недійсним рішення Кольчинської селищної ради та державного акту на право власності на земельну ділянку, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, вирішено: визнати недійсним рішення 13 сесії 5-го скликання Кольчинської селищної ради від 25 липня 2007 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,05 га в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 034625, виданий 13 серпня 2007 року ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,05 га в АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства,зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №-127, кадастровий номер земельної ділянки :00:040:0003 (а.с.9).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування права власності на земельну ділянку та реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :00: 040:0003, площею 0,5 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться у власності гр. ОСОБА_3 , зазначивши, що ОСОБА_2 неправомірно відчужив земельну ділянку ОСОБА_3 , чим порушено його законні права.

Суд першої інстанції правильно встановив і зазначив, що позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 відчужив земельну ділянку ОСОБА_3 і останній є власником земельної ділянки, а також доказів на підтвердження того, що відчуження земельної ділянки, якщо таке мало місце, порушує законні права та інтереси позивача.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем в порушення приписів ч.1, ч.2 ст.83 ЦПК України не подано до позовної заяви жодних доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлений позов. Окрім того, позивачем до позовної заяви не подано жодних доказів на підтвердження, що ним не може бути поданий доказ об`єктивних причин та відповідне клопотання про витребування доказів судом згідно із ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (ч.4 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 червня 2020 року.

Головуючий :

Судді: