Справа № 183/6456/19
№ 2/183/1426/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Голубівського старостинського округу виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та знаття з реєстраційного обліку,-
10 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Голубівського старостинського округу виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати Голубівський старостинський округ зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 посилається на те, що вона являється власником квартири АДРЕСА_2 , який належить їй на підставі договору купівлі - продажу від 22.06.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1103. У зазначеній квартирі разом із нею зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак останній вже тривалий час, а саме з 2014 року не проживає в даній квартирі, його особистих речей в квартирі немає, що підтверджується відповідним актом.
Між тим, проживаючи за іншою адресою, відповідач залишається зареєстрованим у належній позивачу квартирі, в такий спосіб перешкоджає останній вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому посилаючись на вимоги ст.ст. 391,405 ЦК України, позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позов підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.44).
Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про що свідчать його власноручні розписки про отримання судових повісток (а.с.31,38), а також шляхом направлення смс-повідомлень на телефонний номер відповідача, причина неявки не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи у відсутність відповідача, за наявними у справі доказами.
Представник відповідача - Перещепинської міської ради в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.35).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_2 , яка належить їй на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого 22 червня 2004 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Ріхтер Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-1103 (а.с.12), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4203201 від 20.07.2004 року (а.с.13).
Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Згідно довідки про склад сім`ї (а.с.15), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області (а.с.18) у вищезазначеній квартирі зареєстрованим значиться відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в розумінні вимог Житлового кодексу України являється членом сім`ї власника житла та був зареєстрований в квартирі зі згоди позивача.
Частина 2 ст.405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Суду подано акт, складений 25 вересня 2019 року комісією Перещепинської міської ради, за участю сусідів, у відповідності до якого ОСОБА_2 зареєстрований, але не проживає в квартирі АДРЕСА_2 з 2014 року, фактично останній проживає в с.Герасимівка Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.14).
Також в матеріалах справи міститься довідка №558, видана 27.12.2019 року виконавчим комітетом Новостепанівської сільської ради, в тім, що ОСОБА_2 , 1998 року народження проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 з 25 жовтня 2018 року (а.с.26).
У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В свою чергу, відповідачем по справі до суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених позивачем у позові.
Отже, як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві власності квартирі, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 . Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем та відповідачем, з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації суду не надано.
При цьому, позовні вимоги позивача про зобов`язання Голубівського старостинського округу зняти відповідача з реєстраційного обліку за спірною адресою задоволенню не підлягають, з огляду на те, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12,76,81,89, 223, 263, 265,280 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, -
Позов ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.