Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/419/20
провадження: 2-о/614/23/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

11.06.2020 Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Борова заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Ізюмський міськрайонний центр зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Борівського районного суду із заявою, в якій вказала, що 13 лютого 2017 р. між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено безстроковий трудовий договір. Цього ж дня заявницю було прийнято на роботу продавцем непродовольчих товарів, що підтверджується записом в трудовій книжці.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.03.2020, виданим Борівським РВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 припинено підприємницьку діяльність у зв`язку зі смертю.

Механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця фізичної особи-підприємця на даний час чинним законодавством не визначений. Окремі роз`яснення із цього приводу були надані Мінпраці в листі від 05.03.2003 №06/2-2/51, згідно якого при смерті однієї із сторін трудові відносини між сторонами припиняються (достроково).

Звернувшись до центру зайнятості для прийняття її на облік як безробітної та проханням внести до її трудової книжки запис про звільнення їй було відмовлено.

Вказала, що з 2015 р. під час оформлення з працівником трудових відносин підприємець не зобов`язаний реєструвати трудовий договір у центрі зайнятості. У разі звільнення працівників, оформлених на роботу після 01.01.2015, підприємці до служби зайнятості вже не звертаються.

Однак, загальний порядок заповнення трудової книжки не змінився. Він регулюється інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджених наказом Мінюсту, Мінпраці, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 №58.

Враховуючи те, що відсутня одна зі сторін, яка повинна внести запис про звільнення працівника відповідно до п.2.21-1 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників, а посадова особа центру зайнятості не має повноважень робити таки запис, заявниця змушена звернутися до суду з заявою про встановлення факту припинення трудових відносин.

Заявниця у судове засіданні надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримує в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - Ізюмського міськрайонного центру зайнятості проти задоволення заяви не заперечував, про що надав відповідну заяву.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши подані заявницею матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ч. 1, 2 ЦПК України).

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, договором, за відповідних умов може бути застосований інший спосіб, який забезпечує ефективний захист порушеного права та не суперечить закону; правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача (відповідачів) усунути порушення права. Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 11 ч. 1 і ст. 13 ч. 1 відповідних редакцій ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В даній справі судом встановлені такі факти та визначені відповідні до них правовідносини.

Згідно копії трудового договору між працівником і фізичною особою від 13.02.2017, ФОП ОСОБА_3 та фізична особа ОСОБА_2 уклали між собою безстроковий трудовий договір (а.с.8).

Відповідно до копії трудової книжки, ОСОБА_2 13.02.2017 прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів ОСОБА_3 (а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до копії безкоштовного запиту стосовно детальної інформації про фізичну особу, державна реєстрація припининення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем - 25.03.2020, стан суб`єкта - припинено (а.с.11-13).

Датою скасування реєстрації РРО є 26.03.2020 (суб`єкт господарювання ОСОБА_3 ), що підтверджується копією рішення №1216 про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операцій від 26.03.2020 (а.с.14).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, а нормами ст. 46 Конституції України передбачено право на соціальний захист шляхом сплати пенсії, яка сплачується за рахунок страхових внесків громадян при загальнообов`язковому соціальному страхуванні.

У свою чергу, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, і яка в силу ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, згідно внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до ст. 36 Кодексу Законів про працю України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін, розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. В даному випадку відсутня можливість зробити запис про звільнення.

Механізм припинення трудового договору у разі смерті роботодавця - фізичної особи чинним законодавством не визначений. Окремі роз`яснення із цього приводу були надані Мінпраці в листі від 05.03.2003 № 06/2-2/51, згідно якого при смерті однієї зі сторін трудові відносини між сторонами припиняються (достроково). Тому виникає необхідність зняття з реєстрації в службі зайнятості трудового договору «у зв`язку зі смертю роботодавця» на підставі документів, що підтверджують його смерть. Але з 01.01.2015 реєстрація в держслужбі зайнятості укладення і розірвання трудового договору, укладеного між працівником і ФОП, скасована. Тому на сьогодні для такої реєстрації немає законодавчих підстав.

Також на даний час унесення запису про припинення трудового договору до трудової книжки працівника законодавчо не врегульоване. Мінпраці у вищезгаданому листі пропонувало посадовим особам служби зайнятості до трудової книжки працівника вносити запис про зняття з реєстрації відповідного трудового договору у зв`язку зі смертю роботодавця і посвідчувати його в установленому порядку. Але запис про звільнення до трудової книжки працівника працівник служби зайнятості в будь-якому разі вносити не буде. Це не передбачено ні Положенням про Держслужбу зайнятості України, затвердженим Указом Президента України від 16.01.2013 № 19/2013, ні Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993.

Таким чином, судом встановлено, що трудовий договір між ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 слід вважати припиненим в зв`язку зі смертю останньої, хоча це питання законодавчо і не врегульоване, але не суперечить існуючим нормам трудового та цивільного законодавства, а встановлення даного факту має для заявниці ОСОБА_2 юридичне значення та надасть можливість заявниці в подальшому здійснювати її право на працю.

Таким чином, дослідженими вище письмовими доказами підтверджується факт припинення трудових відносин між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 з 14.03.2020.

02.04.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно якого розділ XII "Прикінцеві положення" Цивільно-процесуального кодексу України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Керуючись статтями 12, 76, 81, 89, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319 Цивільного процесуального кодексу України, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.21,23,36,47 КЗпП, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Ізюмський міськрайонний центр зайнятості про встановлення факту припинення трудових відносин - задовольнити.

Встановити факт припинення трудових відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою Краснодарського краю м.Новоросійськ Російська Федерація, паспорт № НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , що склалися на підставі трудового договору від 13.02.2017, з 14 березня 2020 р., у зв`язку зі смертю останньої.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня закінчення дії карантину апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.