Постанова

Іменем України

01 червня 2020 року

м. Київ

справа № 607/8664/19

провадження № 61-18708св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати

Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛАН ТЕР», державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Легінь Оксана Михайлівна,

треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Дорога родина», державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Сагайдак Ірина Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Бершадської Г. В., Гірського Б. О.,

Ткач О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до

ОСОБА_2 , товариства за обмеженою відповідальністю «ТАЛАН ТЕР» (далі - ТОВ «ТАЛАН ТЕР»), державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Легінь О. М.

(далі - державний реєстратор Легінь О. М.), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою

відповідальністю «Дорога родина» (далі - ТОВ «Дорога родина»), державний реєстратор Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради Сагайдак І. В. (далі - державний реєстратор Сагайдак І. В.), про скасування рішень державного реєстратора, відновлення становища, яке існувало до порушення.

В обґрунтування позову посилалась на те, що на підставі договорів дарування укладених 31 травня 2017 року вона набула у власність від своєї матері ОСОБА_2 магазин по АДРЕСА_1 та три земельні ділянки. Мати оскаржувала вказані договори дарування, які рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 14 вересня 2018 року у справі № 607/15555/17, залишеним в цій частині без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року, були визнані недійсними.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями вона подала касаційну скаргу. Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_2 було відомо про відкриття касаційного провадження у справі, однак вона у лютому 2019 року за актом прийому-передачі передала у власність ТОВ «ТАЛАН ТЕР» спірне нерухоме майно і подала державному реєстратору документи для реєстрації прав на нього за ТОВ «ТАЛАН ТЕР».

За таких обставин просила визнати незаконними та скасувати рішення державного реєстратора Легінь О. М. про реєстрацію за ТОВ «ТАЛАН ТЕР» права власності на магазин по АДРЕСА_1 та трьох земельних ділянок з кадастровими номерами :12:012:0023, :12:012:0024, :12:012:0028, яка була проведена

25 березня 2019 року.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про відмову від позову, скасування заходів забезпечення позову та стягнення судових витрат.

В обґрунтування заяви від 04 липня 2019 року вказувала, що в ході апеляційного розгляду справи № 607/15555/17 ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову, та апеляційним судом таку відмову від позову було прийнято, а провадження у справі закрито. Як наслідок, ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 року у справі № 607/15555/17 визнано нечинним і в порядку повороту його виконання скасовано чотири рішення державного реєстратора Легінь О. М.

від 25 березня 2019 року з індексними номерами 46113126, 46113609, 46113377, 46113805 про державну реєстрацію за ТОВ «ТАЛАН ТЕР» права власності на магазин по АДРЕСА_1 (загальною площею 1515,8 кв.м) і три земельні ділянки із кадастровими номерами :12:012:0023, :12:012:0024, :12:012:0028.

Одночасно просила стягнути із ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, а саме судовий збір за подання позовної заяви в сумі 3 073,60 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20 грн.

Вважає, що судові витрати мають бути їй відшкодовані, у відповідності до частин третьої, шостої статті 142, з огляду на зміст частини дев`ятої

статті 141 ЦПК України, оскільки відповідач подала безпідставний позов, від якого згодом відмовилася на стадії апеляційного розгляду. Крім того, знаючи про обтяження та те, що вона не є власником майна, ОСОБА_2 вчинила дії щодо передачі спірного майна ТОВ «ТАЛАН ТЕР».

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 04 липня 2019 року, постановленою у складі судді Грицака Р. М., задоволено заяву ОСОБА_1 про відмову від позову, прийнято таку відмову, а провадження у справі закрито.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 457,80 грн судового збору.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 березня 2019 року (справа № 607/7552/19) у виді заборони відчуження нерухомого майна.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та стягуючи їх

з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що спір виник внаслідок зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та скасовано ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 судового збору.

Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету 50% сплаченого судового збору в розмірі 1 536,80 грн.

Судові витрати за апеляційний розгляд покладено на сторін в межах ними понесених.

Приймаючи постанову від 12 вересня 2019 року, апеляційний суд виходив з того, що звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про відмову від позовних вимог не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову та не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки це її диспозитивне право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації. Крім того апеляційний суд зазначив, що звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку відшкодовувати судові витрати позивача з підстав зловживання процесуальними правами.

При цьому, з урахуванням положень частини першої статті 142 ЦПК України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд вважав, що ОСОБА_1 має право на повернення їй з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 1 536,80 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову Тернопільського апеляційного суду

від 12 вересня 2019 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України

судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано її матеріали з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області.

У вересні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована неврахуванням апеляційним судом обставин, на які вона посилалась з метою доказування факту зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами.

Заявник вказує, що спір у даній справі виник саме внаслідок неправильних дій ОСОБА_2 , яка спочатку звернулась з безпідставним позовом, який був розглянутий судом (справа № 607/15555/17), а в подальшому, після скасування судового рішення касаційним судом і направлення справи на новий розгляд, відмовилась від такого позову. Вважала, що апеляційний суд не звернув уваги, що спірне майно ОСОБА_2 відчужила після прийняття касаційним судом ухвали від 07 лютого 2019 року, якою було відкрито касаційне провадження та зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року у справі № 607/15555/17.

Доводи осіб, що подали відзив на касаційну скаргу

В поданому в листопаді 2019 року відзиві на касаційну скаргу

ОСОБА_2 вважала, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними, а висновки апеляційного суду повністю відповідають нормам процесуального права. Просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, залишити без змін постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року та вжити заходів запобігання зловживання правами з боку ОСОБА_1 на підставі статей 143-144 ЦПК України.

Фактичні обставини справи

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання недійсними зокрема укладених 31 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договорів дарування магазину по АДРЕСА_1 та трьох земельних ділянок.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 14 вересня 2018 року у справі № 607/15555/17, залишеним в цій частині без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року, вказані договори дарування визнані недійсними.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час повторного апеляційного розгляду справи № 607/15555/17 ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позову, провадження у справі закрито, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 14 вересня 2018 року визнано нечинним та в порядку повороту виконання цього рішення скасовано рішення державного реєстратора Легінь О. М. від 25 березня 2019 року з індексними номерами 46113126, 46113609, 46113377, 46113805 про державну реєстрацію за ТОВ «ТАЛАН ТЕР» права власності на магазин по

АДРЕСА_1 (загальною площею 1515,8 кв.м) і трьох земельних ділянок з кадастровими номерами :12:012:0023, :12:012:0024, :12:012:0028.

04 липня 2019 року ОСОБА_1 подала Тернопільському міськрайонному суду заяву про закриття провадження у справі № 607/8664/19 у зв`язку з її відмовою відмову від позову, скасування заходів забезпечення позову та стягнення із ОСОБА_2 судових витрат у виді судового збору в сумі 3 073,60 грн, сплаченого за подання позову, та в сумі 384,20 грн, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі по тексту в редакції Кодексу чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання розподілу судових витрат врегульовано зокрема статтями 141,

142 ЦПК України.

Статтею 142 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (частина дев`ята статті 141 ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Судами встановлено, що відмова позивача від позову у справі № 607/8064/19 пов`язана з тим, що ОСОБА_2 відмовилась від свого позову про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними і ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року закрито провадження у справі № 607/1555/17 та в порядку повороту виконання рішення скасовано оскаржувані у справі № 607/8064/19 рішення державного реєстратора.

Тернопільський міськрайонний суд в ухвалі від 04 липня 2019 року, закриваючи провадження у справі № 607/8064/19 та стягуючи із

ОСОБА_2 понесені ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору, мотивував в цій частині свою ухвалу тим, що спір виник внаслідок зловживання ОСОБА_2 своїми процесуальними правами.

Натомість апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на ОСОБА_2 судових витрат з підстав зловживання нею процесуальними правами.

При цьому апеляційний суд вірно вказав, що саме по собі звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про відмову від позовних вимог не свідчить про безпідставність та необґрунтованість її позову і не може бути

розцінено як необґрунтовані дії позивача, оскільки така відмова є її диспозитивним правом, передбаченим цивільним процесуальним законодавством України.

Не є зловживанням процесуальними правами і саме по собі пред`явлення ОСОБА_2 позову про визнання недійсними договорів дарування

від 31 травня 2017 року, який судам двох інстанцій був визнаний обґрунтованим. При цьому Верховний Суд, скасовуючи постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року, нового рішення по суті спору не ухвалював, а передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Доводи заявника щодо обізнаності ОСОБА_2 . станом на 15 лютого 2019 року про прийняття Верховним Судом 07 лютого 2019 року ухвали, якою було зупинено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду

від 14 вересня 2018 року та постанови Тернопільського апеляційного суду

від 18 січня 2019 року в справі № 607/15555/17, ґрунтуються на припущеннях.

При цьому ОСОБА_1 до відповіді на відзив додано копію супровідного листа Верховного Суду від 13 лютого 2019 року, згідно якого копія ухвали від 07 лютого 2019 року була направлена учасникам справи. Докази того, що ухвала, направлена супровідним листом від 13 лютого

2019 року, станом на 15 лютого 2019 року була вручена ОСОБА_2 заявником не надані.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування постанови апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, оскарженого судового рішення без змін.

Підстав для застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу, передбачених статтями 143-144 ЦПК України, як про це просила ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу, колегією суддів не встановлено.

Оскільки касаційна скарга не підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання касаційної скарги, не підлягає стягненню із відповідача.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта