Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 483/1909/17

провадження № 61-40079св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - міське комунальне підприємство «Очаківводоканал»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року у складі судді Казанлі Л. І. та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2018 рокуу складі колегії суддів: Бондаренко Т. З., Темнікової В. І., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до міського комунального підприємства «Очаківводоканал» (далі - МКП «Очаківводоканал») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що наказом МКП «Очаківводоканал» від 13 жовтня 2017 року № 102-К його було звільнено з роботи з посади заступника директора цього підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Вважав, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема, його було звільнено лише через місяць після отримання ним попередження про наступне вивільнення. Крім того, звільнення відбулося без погодження з профспілковим органом та йому не було запропоновано інших вакантних посад, на яких працівники підприємства працюють за сумісництвом. У зв`язку з незаконним звільненням його було позбавлено права на працю, йому довелося вдаватися до додаткових зусиль для організації нормального способу життя, чим йому було завдано моральну шкоду.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд поновити його на роботі на посаді заступника директораМКП «Очаківводоканал»; стягнути з МКП «Очаківводоканал» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14 жовтня 2017 року по день ухвалення рішення суду та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його трудових прав.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що при звільненні позивача не було допущено порушень вимог трудового законодавства та його трудових прав, оскільки на підприємстві дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці, що мали своїм наслідком скорочення штату працівників, відповідачем було дотримано вимоги частини третьої статті 32 КЗпП України щодо попередження позивача не пізніше ніж за два місяці про зміну істотних умов праці. Оскільки відповідачем було дотримано процедуру і строки звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, то підстав для задоволення позову немає. Також суд вказав, що позивачем не надано суду доказів того, що він був членом профспілкової організації.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року № 1112/0/226-20 і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні його позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував, що його було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства, а саме статті 49-2 КЗпП України, якою визначено порядок вивільнення працівників, зокрема йому не були запропоновані усі вакантні посади на підприємстві. Крім того, його звільнення не було погоджено з профспілковою організацією.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року МКП «Очаківводоканал» подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом МКП «Очаківводоканал» від 01 квітня 2016 року № 2-к ОСОБА_1 було прийнято на роботу на посаду заступника директора цього підприємства з 01 квітня 2016 року.

Наказом МКП «Очаківводоканал» від 27 липня 2017 року № 90 «Про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал» вирішено ліквідувати посаду заступника директора цього підприємства.

Відповідно до актів від 27 липня 2017 року №№ 1, 2 ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом наказу про скорочення його посади внаслідок оптимізації штатного розкладу та запропоновано отримати попередження про скорочення його посади, проте ОСОБА_1 відмовився від вказаних пропозицій.

Відповідно до змісту попередження ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, а саме: економіста, тракториста, сторожа, комірника, електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 3-4 розряду.

Наказом МКП «Очаківводоканал» від 13 жовтня 2017 року № 102-К ОСОБА_1 було звільнено з роботи з посади заступника директора цього підприємства на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджено його за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом установлено, що відповідно до наказу МКП «Очаківводоканал» від 27 липня 2017 року № 90 «Про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал» прийнято рішення про проведення оптимізації штатного розкладу підприємства, зокрема, прийнято рішення про ліквідацію посади заступника директора підприємства.

Актами від 27 липня 2017 року №№ 1, 2 складеними юрисконсультом ОСОБА_2 , електрогазозварювальником ОСОБА_3 і бухгалтером ОСОБА_5, підтверджується той факт, що 27 липня 2017 року о 14 годині, в їхній присутності, інспектор кадрів ОСОБА_4 прочитала вголос ОСОБА_1 зміст наказу від 27 липня 2017 року № 90 «Про оптимізацію штатного розкладу МКП «Очаківводоканал», а о 14 годині 10 хвилин - зміст попередження про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією посади з 01 жовтня 2017 року. ОСОБА_1 відмовився поставити підписи про своє ознайомлення з указаними документами та отримати примірник попередження.

Вказані обставини також підтвердила ОСОБА_4 , допитана в якості свідка у судовому засіданні.

З указаного вбачається, що у відповідача проводилися зміни в організації виробництва і праці (реорганізація), внаслідок яких здійснювалося скорочення штату працівників. Про можливе наступне вивільнення позивач був повідомлений попередженням від 27 липня 2017 року, що відповідає порядку вивільнення працівників, передбаченому частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України.

На підставі вказаного, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому судом установлено, що позивачу були запропоновані усі вакантні на підприємстві посади, тому доводи касаційної скарги у цій частині є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» вакансією є вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа. З урахуванням вказаного посада, на яку вказує позивач, не може вважатися вільною, оскільки вона зайнята особою, з якою укладено трудовий договір.

Також безпідставними є доводи заявника про те, що його звільнення не було погоджено з профспілковою організацією, оскільки позивачем не було надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження набуття членства у профспілковій організації. Крім того, допитаний у судовому засідання в якості свідка голова профспілкового комітету МКП «Очаківводоканал» Андрухіна С. І. підтвердив, що позивач не є членом профкому вказаного підприємства. Посилання позивача на заяву, подану ним до профспілкової організації, не свідчить про набуття ним статусу члена цієї організації, оскільки згідно з частиною другою статті 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» така заява є лише підставою для вступу до профспілки.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом, їм надано належну оцінку у сукупності з іншими доказами у справі, а при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи касаційних скарг не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Миколаївської області від 06 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович