Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 766/8558/18

провадження № 61-3789св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 17 січня 2019 року у складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Просив стягнути з відповідача грошові кошти у розміріі 99 108,36 доларів США з конвертацією в національну валюту України по курсу Національного банку України на день здійснення платежу, з яких: основна заборгованість -

66 000,00 доларів США, проценти за користування грошовими коштами - 27 944,09 доларів США, три проценти річних - 5 164,27 доларів США.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать ОСОБА_2 у межах ціни позову.

Заява обгрунтував тим, що предметом спору є стягнення грошових коштів у значному розмірі, а тому заходи забезпечення позову необхідні з метою недопущення в майбутньому невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Короткий зміст судових рішень попередніх інстанцій

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада

2018 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, а також грошові кошти, що належать ОСОБА_2 в межах ціни позову - 99 108,36 доларів США, що відповідно до курсу Національного банку України еквівалентно 2 595 862,02 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що предметом спору є стягнення грошових коштів у значному розмірі, а тому існує небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада

2018 року в частині накладення арешту на грошові кошти, що належать

ОСОБА_2 у межах ціни позову - 99 108,36 доларів США, що еквівалентно 2 595 862,02 грн, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 відмовлено. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи заяву позивача про накладення арешту на грошові кошти відповідача, суд першої інстанції не взяв до уваги, що при застосовані заходів забезпечення позову необхідно урахувати відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам; що вжиті судом заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи-підприємця, і не порушувати права та інтереси інших осіб у зв`язку із застосуванням таких заходів. Суд першої інстанції не урахував, що ОСОБА_2 є власником нерухомогомайна - будівель нежитлового призначення розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а накладення арешту на грошові кошти перешкоджатиме його господарській діяльності як фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) і позбавить його можливості здійснювати лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, не надав оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову та не зазначив, у чому саме полягає загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції учасників справи

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 , в якій заявник просив скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 17 січня 2019 року та залишити в силі ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки тому, що належне відповідачеві нерухоме майно обтяжене іпотекою та забороною, а тому майбутнє виконання рішення суду у разі задоволення позову, може бути ускладнено. Сама по собі наявність інвалідності у дитини відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження того, що його донька проходить реабілітацію та потребує значних коштів на лікування, та доказів на підтвердження того, що він здійснює господарську діяльність, і не зазначив, яким чином арешт грошових коштів перешкоджатиме здійсненню його господарської діяльності. З огляду на значний розмір заборгованості боржника, вважав, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заходи забезпечення позову є співмірними до заявлених позовних вимог.

У травні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , у якому він зазначав, що апеляційний суд повно та всебічно з`ясував обставини справи та ухвалив законне і обгрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу з суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

ОСОБА_1 оскаржує судове рішення апеляційного суду лише в частині відмови у задоволені заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти. В іншій частині судове рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 99 108,36 доларів США.

ОСОБА_2 здійснює господарську діяльність, як фізична особа-підприємець.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 належать на праві власності будівлі нежитлового призначення, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 має дитину-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує реабілітації.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктами 2 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, а також вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції в частині накладення арешту на грошові кошти, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна - будівель нежитлового призначення, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а накладення арешту на грошові кошти перешкоджатиме його господарській діяльності як ФОП та розпорядженню ними для догляду та лікування дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, апеляційний суд не звернув увагу, що належні відповідачеві нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають в іпотеці у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») на підставі іпотечного договору

від 04 серпня 2008 року, укладеного на забезпечення виконання кредитного договору від 04 серпня 2008 року № 0.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержатизадоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Таким чином, апеляційний суд не урахував, що наявність на праві власності у ОСОБА_2 нерухомого майна, що перебуває в іпотеці у ПАТ «УкрСиббанк», не забезпечить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки в першу чергу зазначене нерухоме майно слугуватиме забезпеченню виконання зобов`язань ОСОБА_2 за іпотечним договором від 04 серпня 2008 року.

Не є безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про накладення арешту на грошові кошти і наявність у відповідача статусу ФОП та перебування на його утриманні дитини-інваліда, за відсутності доказів на підтвердження того, що вжиті заходи забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог перешкоджатимуть господарській діяльності ФОП та унеможливлять утримання дитини-інваліда, яка потребує постійного лікування.

Натомість, суд першої інстанції, урахувавши вимоги щодо співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, обгрунтовано виходив із того, що між сторонами виник спір щодо несвоєчасного виконання договірних зобов`язань на значну суму - 99 108,36 доларів США, а тому існує реальна загроза невиконання чи ускладнення у майбутньому виконання можливого рішення суду про задоволення позову. При обранні заходів забезпечення позову, суд першої інстанції урахував необхідність збереження балансу прав і законних інтересів учасників правовідносин, та наклав арешт на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції в частині накладення арешту на грошові кошти відповідача, яке відповідає вимогам закону, постанова Херсонського апеляційного суду

від 17 січня 2019 року підлягає скасуванню, із залишенням у силі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Херсонського апеляційного суду від 17 січня 2019 року в частині вирішення вимог про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 скасувати, ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2018 року в цій частині залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко