ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/169/20
провадження № 2/753/3962/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 224 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення Ѕ частки в праві власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

08 січня 2020 позивач звернулась з позовом до відповідачів про визначення Ѕ частки права власності на нерухоме майно.

Згідно із ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.01.2020 позовну заяву прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Позивач відповідно до вимог позовної заяви просить визначити частку ОСОБА_3 в розмірі Ѕ в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , на житловий будинок розташований по АДРЕСА_2 , господарські будівлі та споруди, земельну ділянку у розмірі 0.2500 га, кадастровий номер :06:002:0030.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 05.10.1985 по 05.07.2001 перебувала в шлюбі з ОСОБА_7 . У шлюбі народились сини: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . За час спільного проживання було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Позивач вказує на те, що про смерть ОСОБА_7 їй стало відомо від сина ОСОБА_4 , а йому від ОСОБА_8 з соціальної мережі. Позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги є діти померлого. 11.09.2019 син ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобалії І.В. із заявою про прийняття спадщини. На запит приватного нотаріуса з Осичківської сільської ради було одержано копію заповіту відповідно до якого усе майно, належне ОСОБА_7 на час смерті заповідається ОСОБА_6 , дочці від шлюбу, зареєстрованого 23.03.2002, який було розірвано 06.03.2009. 17.12.2019 позивач звернулась до приватного нотаріуса Кобалії І.В. із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя та їй було відмовлено, оскільки вона на момент смерті ОСОБА_7 не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі. Позивач зазначає про те, що двокімнатна квартира була придбана шляхом інвестування у житлове будівництво на підставі інвестиційного контракту №24037 від 19.03.2001, укладеного ОСОБА_7 з АТ ХК «Київміськбуд». Житловий будинок у с. Осички Радомишльського р-ну, Житомирської області було збудовано на земельній ділянці, придбаній у 1994 році. З 1994 року будинок було реконструйовано: зроблено кам`яний фундамент, укріплено стіни, нанесено штукатурку, зовнішнє оздоблення стін деревиною та шпалерами, оббито, встановлено піч, зроблено цементну стяжку та підлогу, горище, збудовано літню кухню, баню, погріб, сарай, вбиральню, новий металевий паркан.

26.03.1999 в будинку сталась пожежа, відновлення будинку відбулось у 2000 році за спільні кошти подружжя в розмірі 80000 доларів США, дозвіл на відновлення було надано 17.04.2001, а 15.05.2001 оформлено будівельний паспорт та 22.06.2001 проведено технічну інвентаризацію. Враховуючи зазначене позивач просить задовольнити позовні вимоги.

31.01.2020 ОСОБА_4 звернувся до суду із відзивом відповідно до якого просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

04.02.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. надіслано копію спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4

10.02.2020 ОСОБА_6 звернулась до суду із відзивом відповідно до якого зазначила про те, що шлюб між позивачем та ОСОБА_7 було розірвано 05.07.2001. Свідоцтво про право власності на квартиру було видано 09.10.2001, на житловий будинок свідоцтво про право власності було видано 04.09.2001. Земельну ділянку було оформлено 21.12.2011. В період розірвання шлюбу та набуття права власності на нерухоме майно діяв Цивільний Кодекс УРСР від 18.07.1963 та Кодекс про шлюб та сім`ю 20.06.1969. Відповідач вказує на те, що позивач не має права на майно померлого ОСОБА_7 . Починаючи з 1999 року позивач та ОСОБА_7 не проживали разом та не вели спільного господарства, інфестиційний контракт ОСОБА_7 було підписано 19.03.2001 і на той момент ОСОБА_7 не вів з позивачем спільного господарства. Будинок в с. Осички, Житомирської обл. і земельну ділянку ОСОБА_7 також оформив протягом 2001 року в період проживання з іншою сім`єю. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась в період перебування ОСОБА_7 в шлюбі з позивачем. 19.08.2008 ОСОБА_7 склав заповіт відповідно до якого житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 . квартиру АДРЕСА_1 та будь-яке майно, яке належатиме йому на день смерті заповідається

ОСОБА_6 вказала на те, що 03.08.2019 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тому просить відмовити у задоволенні позову позивачу.

10.02.2020 Радомишльською міською радою на запит суду надано відповідь про те, що ОСОБА_6 зареєстрована по АДРЕСА_3 .

20.02.2020 представник позивача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності на підставі ч.2 ст. 72 СК України, а саме: до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу застосовується позовна давність у три роки і на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

05.03.2020 позивач надала до суду відповідь на відзив відповідача. Вказала, що нею не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, оскільки відповідно до ст. 76 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення права спільної сумісної власності на спірні об`єкти, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня коли особа дізналась або повиннна була дізнатись про порушення права. Згідно із ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила. Посилаючись на ч.2 ст. 29 КпШС України, розірвання шлюбу не припиняло режиму спільної власності на майно, набуте під час шлюбу. Факт припинення шлюбу не позбавляє прав на спільне майно. Так само і факт народження дочки. Позивач зазначає про те, що крім шлюбу з нею за життя ОСОБА_7 , було зареєстровано та розірвано ще три шлюби: 23.03.2002 - 06.03.2009; 14.11.2009 - 27.03.2010; 30.10.2015 - 09.11.2016, які не порушували її майнових прав.

Позивач зазначає, що нею заявлено вимогу про визначення розміру частки в праві спільної сумісної власності. Порушенням своїх прав вважає не факт видачі правовстановлюючих документів на майно на ім`я ОСОБА_7 , а включення до заповіту про який їй стало відомо після смерті ОСОБА_7 та відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) цілого будинку та цілої квартири. Позивач вказує, що право вибору способу захисту порушеного права належить їй. Різниця між поділом майна та визначенням частки в праві власності на майно полягає в тому, що при поділі майно завжди ділиться в натурі, внаслідок чого з одного об`єкта права власності створюється кілька самостійних із закріплнням за кожним із співвласників правомочностей власника окремого об`єкта та припинення права спільної власності на майно. Внаслідок визначення частки в праві спільної власності встановлюється коло співвласників та визначається частка співвласника у праві власності на майно без припинення права спільної власності на нього.

Зазначає, що датою початку перебігу строку позовної давності слід вважати 17.12.2019, з дати видачі їй приватним нотаріусом КМНО Кобалії І.В. постанови про відмову у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Позивач вказує на те, що відповідачу не відомі обставини життя ОСОБА_7 з позивачем. Зокрема пожежа в будинку 1999 року внаслідок якої спільно було здійснено відновлення. 17.03.2001 було надано згоду на продаж квартири та купівлю спірної квартири 19.03.2001, того ж дня.

23.03.2020 представник відповідача надав заперечення по справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача просив відмовити задоволенні позовних вимог.

Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повному обсязі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

05.10.1985 між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 укладено шлюб про що відділом ЗАЦС Подільського РВК зроблено запис за №1043, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_3 ( а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 про що відділом ЗАЦС Ленінградського РВК зроблено запис №2464 ( а.с. 11).

Згідно до свідоцтва про народження у шлюбі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_5 про що відділом ЗАЦС Ленінградського РВК зроблено запис №4190 ( а.с. 12).

05.07.2001 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано про що відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу ( а.с. 10).

Згідно із інвестиційним контрактом №24037 про інвестування у житлове будівництво від 19.03.2001, сторони АТХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» та ОСОБА_7 уклали контракт відповідно до якого компанія зобов`язується за рахунок коштів довірителя збудувати і передати довірителю житло (об`єкт інвестування), а довіритель зобов`язується забезпечити відповідне фінансування та прийняти його у свою власність на умовах контракту ( а.с. 13-17).

27.07.2001 згідно із актом прийому-передачі квартири інвестору замовник побудував та передав, а інвестор сплатив 100% вартості та прийняв квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 23).

Згідно із свідоцтва про право власності на квартиру від 09.10.2001, яке видано ГУЖЗ КМДА квартира АДРЕСА_1 , складається з 2 кімнат, житловою площею 29,40 кв.м, загальною площею 64.50 кв.м дійсно належить ОСОБА_7 ( а.с. 24).

Відповідно до повідомлення пожежної частини №6 від 30.03.1999 ОСОБА_7 повідомлено про те, що згідно із ст. 97 КПК України за фактом пожежі, яка виникла 26.03.1999 в житловому будинку ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 постановою від 30.03.1999 відмовлено у порушенні примінальної справи у зв`язку з відсутністю складу злочину, причиною пожежі є неправильне встановлення пічного опалення ( а.с. 25).

15.05.2001 на забудову земельної ділянки, наданої ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 . видано будівельний паспорт ( а.с. 26-32).

Згідно із свідоцтва про право власності на житловий будинок в с. Осички від 04.09.2001, виконавчий комітет Осичківської сільської ради посвідчує, що об`єкт, який розташований в АДРЕСА_2 належить вцілому ОСОБА_7 ( а.с. 41).

Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Осичківської сільської ради народних депутатів від 21.12.2001 №67 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.2500 га в межах згідно з планом с. Осички на території Осичківської сільської ради для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( а.с. 42).

17.12.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобалія І.В. на підставі постанови відмовлено у видачі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 , оскільки ОСОБА_7 залишив заповіт на все своє майно, титульним власником якого він значиться у документах, які підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно та рекомендовано звернутись до суду.

Матеріали копії спадкової справи, надісланої приватним нотаріусом КМНО Кобалія І.В. на запит суду 04.02.2020 містять копію заповіту, посвідченого 19.08.2008 Некрашевич Л.І. , секретарем виконкому Осичківської сільської ради Радимишльського р-ну Житомирської обл. , за яким ОСОБА_7 на випадок смерті зробив розпорядження щодо житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , згідно із свідоцтва про право власності та квартиру, що розташована в АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 02.10.2001 №1070-С/КІ та щодо усього майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і те, що належатиме на день смерті заповів дочці ОСОБА_6 ( а.с. 91 зв.).

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно із ст. 12 ЦК країни, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно із ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Згідно із ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до заяви, зареєстрованої в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 21.11.2019 за №27 ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 ( а.с. 103).

Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю, майно, нажите подружжям за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування, розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із подружя був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших причин не мав самостійного заробітку.

05.07.2001 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано. Квартира АДРЕСА_1 , житловий будинок, розташований по АДРЕСА_2 , господарські будівлі та споруди, земельна ділянка у розмірі 0.2500 га, кадастровий номер :06:002:0030 на момент смерті належали ОСОБА_7 . Позовні вимоги про виділення частки із спільної сумісної власності обгрунтовано веденням спільного сумісного господарства за час шлюбу. Документи, що підтверджують набуття права на майно одержано ОСОБА_7 після розірвання шлюбу з позивачем. Поділ спільного сумісного майна між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 за життя ОСОБА_7 не відбувався, а тому майно не може бути виділено на користь позивача після смерті спадкодавця, оскільки доказів участі позивача придбанні спірного майна під час шлюбу та після його розірвання позивачем не надано.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності, не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування строку позовної давності на підставі ч.3 ст. 267 ЦПК України.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем за змістом заявленого позову не доведено обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визначення Ѕ частки, права власності на нерухоме майно - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 11.06.2020

Суддя Л.В. Комаревцева