КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 759/8277/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/170/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Білич І.М.

суддів - Іванченко М.М., Музичко С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О.,

у цивільній справі №759/8277/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У травні 2018 року позивач звернувся з позовом про стягнення кредитної заборгованості та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним картковим договором №б/н від 11.03.2008 року у загальній сумі 117 000 гривень, що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 7548, 68 гривень; за відсотками - 109 451, 32 гривень;

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 11.03.2008 року між сторонами укладено кредитний картковий договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку ( що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22, 80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року позов задоволено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду від 01 жовтня 2018 року задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року Публічному акціонерному товариству Комерційний банк „ПриватБанк" відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Не погодившись з рішенням, позивач АТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування рішення та постановлення нового про задоволення заявлених позовних вимог. Посилаючись на його незаконність, ухвалення з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно рішення Єдиного акціонера банку від 21 травня 2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк", який є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк".

ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, за яким відповідач просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так судом при розгляді справи встановлено, що, звертаючись до суду з позовом, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надав суду копію Анкети-заяви від 11.03.2008 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір б/н, за яким позичальник отримала у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту.

При цьому позивач вважав, що відповідач у Анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що її заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом на Анкеті-заяві 11.03.2008 року.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог з підстав визначених положеннями п. 4 ст. 267 ЦК України (сплину строку позовної давності), суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача з позовом мало місце 30.05.2018 року в той час як початковий момент перебігу позовної давності за позовними вимогами до відповідача почався з 11.03.2010 року.

Зазначаючи при цьому також, що оскільки строк позовної давності сплив до основної вимоги, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, то відсутні підстави для стягнення заборгованості по процентам.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

У підписаній 11 березня 2008 року ОСОБА_1 заяві сторони погодили розмір кредитного ліміту, розмір щомісячних процентів, які підлягають оплаті за користування кредитом.

Отже, сторони досягли згоди стосовно усіх істотних умов договору, а відтак кредитний договір є укладеним.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

У заяві від 11 березня 2008 року зазначений номер картки, яка була видана відповідачу, а з розрахунку заборгованості вбачається, що в цей же день відповідачем було отримано кредитні кошти.

Відповідачем не було надано доказів на спростування твердження позивача про видачу відповідачу кредитної картки та про отримання нею кредитних коштів.

Відповідно до п. 6.5. Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 5.2. Правил користування платіжною карткою, погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем наведений у пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом (пункт 5.3. Правил).

Разом з цим, з розрахунку заборгованості вбачається, що після отримання грошових коштів, відповідачем не здійснювалися щомісячні платежі на погашення кредитної заборгованості, сплату процентів.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення кредитної заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Однак, ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді відповідачем не були надані жодні докази погашення заборгованості за кредитним договором, не наведено альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, не конкретизовано у чому саме представник відповідача не погоджується з наданим позивачем розрахунком.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для неприйняття, як належного доказу, наданий позивачем розрахунок заборгованості.

Враховуючи викладене, вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є правомірними.

Разом з цим, відповідачем подана заява про застосування позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У заяві від 16 квітня 2019 року про перегляд заочного рішення відповідач посилалася на те, що вона не була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Подаючи заяву про застосування строку позовної давності 10 вересня 2019 року. відповідач вказувала на те, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, яку вона просить застосувати.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом) суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі ст.10 ЦПК України в редакція якої діяла на час розгляду справи судом, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з цим, за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Такий правовий висновок був зроблений Верховним Судом України у справі 6-61цс14.

Згідно п. 3.1.1. Правил користування платіжною карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня указаного місяця.

По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг для виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (пункт 3.1.3. Правил).

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не було перевірено строк дії картки, що свідчить про неналежність вивчення наданих документів судом, його однобічність та неповноту судового розгляду. З урахуванням того, що відповідно до договору від 11.03.2008 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку „Універсальна" № НОМЕР_1 зі строком дії до 04/12 з подальшим перевипуском картки, строк дії останньої до липня 2018 року тому вся заборгованість за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі і в пере випущеній картці. А відтак, звернення банку до суду в травні 2018 року відбулося з дотриманням строків позовної давності, - на думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах справи.

За якими вбачається, що ні відповідачем, ні її представником суду не була надана кредитна картка. Не було надано відомостей про строк дії картки, яка була видана відповідачу і банком.

Вказані дії позивача позбавили можливості апеляційний суд перевірити строк дії картки, а відтак, при вирішенні питання про застосування позовної давності колегія суддів керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, наданих позивачем.

Крім того, слід зазначити, що при підписанні сторонами 11 березня 2008 року заяви, банком ( позивачем) були зазначені зовсім інші номери карток, що були видані відповідачу ( а.с. 12 зворот), ніж ті що зазначив скаржник у скарзі. Відтак, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_1 не є підтвердженням обставин щодо перевипуску картки відповідача протягом 2008 -2014 років ( а.с 11).

Згідно п. 9.4. Умов та Правил надання банківських послуг у разі наявності перевитрат платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі 6 місяців, картка закривається, наступне поновлення дії картки можливе тільки після повного погашення заборгованості клієнтом.

Пунктом 9.12. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк.

Однак, з даним позовом позивач звернувся до суду у травні 2018 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 375, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти дінв з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач

Судді