Справа № 303/3197/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Куштан Б.П.

з участю секретаря: Кухта М.В.

імена (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2019 року у складі судді Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н. Позивач вказує на те, що банк встановивши в кредитному договорі обов`язок щодо сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Також, оскільки надання кредиту є виконання зобов`язання банка за кредитним правочином, то така дія не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Крім того, оскільки відкриття та введення позичкового рахунку у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам і публічно-правовим обов`язком самої кредитної установи, то такі дії жодним чином не можуть розглядатися як послуги, що надаються клієнту-позичальнику. Отже, враховуючи, те що умова про сплату комісії є несправедливою та такою, що суперечить законодавству України, є підставою для визнання даної умови недійсною.

За вказаних обставин, позивач просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір, укладений між АТ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2019 року у заявленому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги обставини викладені в позові та безпідставно відмовлено в заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору.

З такими висновками повністю погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами встановлено, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використання електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ» ( а.с.12).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ФОП ОСОБА_1 припинив свою діяльність 03.08.2018 року (а.с.23).

Частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до частини першою статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Таким чином, однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, у зв`язку з припиненням суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 його зобов`язання за договором не припинилося, а залишилося за ним, як за фізичною особою, тому такий відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю усім своїм майном.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 липня 2018 року у справі № 686/19162/15-ц.

Обгрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 посилається на те, що оспорюваний ним кредитний договір є недійсним з моменту укладання, оскільки умова про сплату комісії є несправедливою та такою, що суперечить законодавству України, а тому є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що 23.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу було підписано із використання електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг «КУБ».

Відповідно до цієї заяви позичальник приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку за адресою: http://privatbank.ua/ (а.с.12).

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Позивач ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги скористався електронним підписом (час накладання підпису 23.02.2018 року 12:44:07), який за результатами перевірки станом 23.02.2018 року був чинним (а.с.13).

01.03.2018 року, на підставі укладеного договору, АК КБ «Приватбанк» було перераховано на поточний рахунок ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 75000.00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 20-22).

Позивач ОСОБА_1 тривалий час виконував умови кредитного договору, що підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 (а.с. 20-22, 126-172).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином матеріалами справи доведено, що спірний договір був підписаний сторонами, вони досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, договір був спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені договором, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов договору і виконував умови договору.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору та обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційним судом не можуть бути взяті до уваги.

З врахуванням наведенного, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: