Справа № 495/565/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

25 травня 2020 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Заверюха В.О., при секретарі - Червинській І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Дмитрівка, Татарбунарського району, Одеської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25% частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2017 року справа №495/1193/17 розірвано. Від шлюбу мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2015 року. На підставі рішення суду від 05.12.2016 року справа №495/8302/16-ц з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але розмір присуджених аліментів за рішенням суду на утримання дитини значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та в умовах збільшення рівня цін, недостатньо для матеріального утримання дитини, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. З листопада 2017 року спільна дитина почала ходити до дитячого садочку, в звязку з чим стала часто хворіти, щомісяця дитина проходить лікування у дитячій поліклініці або у дитячому відділенні, крім того, спільна дитина підростає, а тому зросли потреби на придбання продуктів харчуванні, одягу, розвиваючих іграшок. Позивач на теперішній час працює на посаді практичного психолога у Затоківській ЗОШ І-ІІІ ступенів №9 та отримує мінімальну заробітну платню. Відповідач в свою чергу має постійний заробіток, працює офіційно лікарем у КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради та КУ «Затоківська амбулаторія загальної практики сімейної медицини», отримує пенсію по інвалідності, а також зареєстрований як «ФОП» та веде приватний прийом, крім того, отримує інші доходи від професійної діяльності, здає щодобово квартиру, нещодавно продав земельну ділянку, яка знаходилась у смт.Затока. Відповідач залишив дитину без належної батьківської уваги, ніяким чином не бере участі у вихованні спільної дитини, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, але такий рівень позивачка одна не може забезпечити. Враховуючи зазначене, позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 25% частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та справа призначена до розгляду.

31.01.2020 року судом зроблено запит до відіду адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона хоче спільній дитині забезпечити нормальний розвиток та добре дитинство, але самотужки такий рівень позивачка не може забезпечити, на момент звернення до суду з позовом між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання обов`язку утримувати спільну дитину. Дитина підростає, а тому потребує більшого матеріального забезпечення, в звязку з чим позивач просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду та стягнути з відповідача на її користь щомісячно на утримання дитини аліменти в розмірі 25% частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до приписів ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2017 року справа №495/1193/17 розірвано (а.с.6).

Від шлюбу мають спільню неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2015 року (а.с.5).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.216 року справа №495/8302/16-ц з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, з листопада 2017 року спільна дитина почала ходити до дитячого садочку, в звязку з чим стала часто хворіти, щомісяця дитина проходить лікування у дитячій поліклініці або у дитячому відділенні, крім того, спільна дитина підростає, а тому зросли потреби на придбання продуктів харчуванні, одягу, розвиваючих іграшок. Позивач на теперішній час працює на посаді практичного психолога у Затоківській ЗОШ І-ІІІ ступенів №9 та отримує мінімальну заробітну платню. Відповідач в свою чергу має постійний заробіток, працює офіційно лікарем, отримує пенсію по інвалідності та отримує додаткові доходи. Розмір присуджених аліментів за рішенням суду на утримання дитини значно менший ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та в умовах збільшення рівня цін є недостатнім для матеріального утримання дитини, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законом України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до СК України, ЦПК України, який, зокрема, передбачає підвищення мінімального розміру аліментів, спрощення процедури стягнення аліментів та оголошення аліментів власністю дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII).

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК України, яким визначався розмір 30%).

Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, ч.2 ст.182 СК України.

Згідно роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі і шляхом зміни способу їх стягнення.

Згідно ч.3 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Доказів того, що стан здоров`я позивача або дитини погіршився настільки, що це позначилося на матеріальному становищі сім`ї, матеріали справи не містять і до суду їх не надано, не надано і доказів, того, що у відповідача покращився матеріальний стан, який дозволяє йому сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж це зазначено у рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2016 року, відомості про доходи відповідача у матеріалах справи відсутні, а обставини на які посилається позивач, доводять потреби дитини, проте жодним чином не свідчать про поліпшення матеріального стану відповідача.

Висновки за результатами розгляду справи

Позивачем, як того вимагають положення ст.81 ЦПК України, не надано належних доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного раніше рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2016 року розміру аліментів та не доведено ті обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність заявленого позову.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 76, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.