Справа № 289/150/20
Номер провадження 2/289/394/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Сіренко Н.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання батька, -

ВСТАНОВИВ:

24.01.2020 позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з його сина ОСОБА_6 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і довічно.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає, проте, має можливість допомагати, бо є працездатним та має заробіток, так як працює в Польщі зварювальником та отримує досить суттєву заробітну плату 50000,00 грн.-60000,00 грн., однак, жодного разу матеріально не допоміг. Відповідач працює в Польщі, у зв'язку з чим, позивач не може перебувати на обліку в УПСЗН Радомишльської РДА Житомирської області та отримувати допомогу, субсидію.

Окрім того, позивач посилається на те, що йому не вистачає коштів на їжу та ліки, комунальні послуги, інші діти ОСОБА_1 постійно дбають про останнього та матеріально підтримують.

Ухвалою від 24.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін.

Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком.

11.03.2020 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, копію якого з додатками ОСОБА_1 одночасно направив позивачу (квитанція АТ «Укрпошта» від 11.03.2020, а.с.24). ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що позивачем не надано жодного доказу про понесені ним витрати на придбання ліків, їжі, що є його процесуальним обов'язком, сам факт, що позивач має 66 років не свідчить, що він потребує матеріальної допомоги. Окрім того, вказує, що частина квартири на яку позивач має бажання отримати субсидію та про сплату комунальних платежів на утримання якої зазначає у позовній заяві, належить дочці позивача - ОСОБА_2 , яка проживає у даній квартирі разом із сім`єю.

Судові повідомлення, що направлялися на адресу відповідача за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відмітками поштового відділення «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язок» (а.с.40,41). В зв`язку з цим, повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалося шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.42). З опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне.

Згідно довідки від 04.11.2019 № 01-37/555, виданої Радомишльською міською радою Житомирської області, син ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , 1976 року народження, не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Як вбачається з довідки від 01.11.2019 № 849, виданої ПП "ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9", ОСОБА_1 , 1954 року народження, дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , склад сім'ї: син ОСОБА_6 , 1976 року народження, син ОСОБА_3 , 1979 року народження (а.с.6).

Згідно повідомлення УПСЗН Радомишльської РДА Житомирської області на звернення ОСОБА_1 щодо надання інформації відносно відмови у призначенні йому субсидії, останнє перебуває на розгляді, так як зроблений відповідний запит до Державної прикордонної служби щодо підтвердження факту перебування сина ОСОБА_1 за кордоном (а.с.7,8).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коростишівському ОУ ПФУ в Житомирській області і отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.05.2019 по 31.10.2019 складає 12060,64 грн. (а.с.9).

Із документів, доданих відповідачем до відзиву на позовну заяву, встановлено, що згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.07.2017 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті брата, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 33 років, - право власності на 11/100 ідеальних частин квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, ОСОБА_2 є власником ще 25/100 вказаної квартири , що підтверджується копією інформаційної довідки з ДРРП (а.с.31-32,33).

Відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається в ДПТНЗ "Радомишльський професійний ліцей" Житомирської області ІІ рівня акредитації на денній формі навчання з 03.09.2018 за професією електрогазозварник, слюсар з ремонту колісних транспортних засобів, водій автотранспортних засобів категорії "С" та знаходиться на неповному державному забезпеченні (а.с.34,35).

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Так, непрацездатними громадянами в розумінні ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Водночас, статтею 46 Конституції України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що він є батьком відповідача, несе витрати на оплату комунальних послуг, телефонного зв`язку, лікування, придбання продуктів харчування, одягу та щодо розміру цих витрат, і, відповідно, що він потребує матеріальної допомоги у зв`язку з понесеними витратами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, враховуючи, що позивачем не надано будь-яких належних, допустими та достовірних доказів на підтвердження його потреби у матеріальній допомозі, беручи до уваги позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 у справі № 212/1055/18-ц (у разі, якщо відсутній хоча б один із юридичних фактів, які в сукупності породжують обов`язок повнолітнього сина чи дочки утримувати своїх батьків, то таке зобов`язання не виникає), керуючись принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів на утримання батька - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Сіренко