Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 552/856/18

провадження № 61-46073 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Абрамова П. С., Карпушина Г. Л.,

Гальонкіна С. А., від 24 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 рокуОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,третя особа - регіональний сервісний центр (далі - РСЦ) МВС в Полтавській області, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона є власником транспортного засобу «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 . З метою можливої реалізації вказаного транспортного засобу вона 11 березня 2015 року видала на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_4 довіреність серії НАМ № 451064, яка давала право керування, зняття з обліку, продажу, обміну вказаного автомобіля. Кошти за передачу вказаного транспортного засобу від ОСОБА_2 , ОСОБА_4 вона не отримувала.

Згідно з витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреності від 18 вересня 2015 року № 29684769 нею було припинено дію довіреності від 11 березня 2015 року № 451064 та усно по телефону повідомлено ОСОБА_2 про припинення довіреності й вимагала повернення їй транспортного засобу «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 .

Незважаючи на припинення дії довіреності 13 січня 2016 року ОСОБА_2 від її імені на підставі вказаної довіреності, яка на час продажу була скасована, здійснив продаж спірного транспортного засобу ОСОБА_3

за 140 000,00 грн. Про продаж автомобіля відповідач не повідомив. Дізнавшись про укладення оспорюваного договору, вона вимагала його скасування, але отримала відмову. Після цього вона звернулася до поліції із заявою про вчинення відносно неї злочину, спірний автомобіль було вилучено у ОСОБА_3 та передано на зберігання поліції.

Зазначала, що намагалась повернути автомобіль, однак їй було відмовлено, оскільки у поліції пояснили, що зможуть повернути автомобіль тільки у разі визнання у судовому порядку договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Ураховуючи наведене, посилаючись на вимоги статей 203, 215, 216 ЦК України, ОСОБА_1 просила суд визнати договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2018 року

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 , припинивши дію довіреності, не діяла у спосіб, перебачений частиною другою статті 249 ЦК України, офіційно не повідомляла ОСОБА_2 та третю особу про припинення дії довіреності, що зобов`язана була зробити. При цьому, суд зазначив, що повідомлення по телефону про припинення довіреності є неналежним, офіційно про це регіональний сервісний центр МВС України в Полтавській області вона також не повідомила.

Крім того, суд вказав, що до 25 лютого 2016 року відомості з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань при здійсненні оформлення відчуження не перевірялись, бо сервісні центри доступу до них не мали та Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, порядок не передбачав таку перевірку під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу

13 січня 2016 року.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2018 року скасовано. Визнано недійсним договір купівлі-продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 , укладеного між

ОСОБА_2 , який діяв від імені власника транспортного засобу

ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , зареєстрований в територіальному сервісному центрі 5341 регіональному сервісному центрі МВС в Полтавській області.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по

1 228,00 грн з кожного у рахунок відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Полтавський апеляційний суд від 05 грудня

2018 рокузаяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року, задоволено.

Ухвалено додаткове рішення у справі №552/856/18 про визнання недійсним договору купівлі-продажу №534/79 від 13 січня 2016 року автомобіля TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рама ) - НОМЕР_4 , укладеного між ОСОБА_2 , який діяв від імені власника транспортного засобу ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , зареєстрований в ТСЦ 5341 РСЦ МВС в Полтавській області.

Суд апеляційної інстанції мотивував своє судове рішення тим, що відповідачі у справі, мали реальну можливість на час вчинення спірного правочину довідатися про скасування дії доручення, оскільки діяв Єдиний реєстр довіреностей та з моменту реєстрації скасування дії доручення, до вчинення спірного правочину пройшов значний час, більше трьох місяців. При цьому, суд зазначав, що позивач після скасування довіреності 18 вересня 2015 року повідомляла про зазначене в телефонному режимі ОСОБА_2 , тому він мав реальну можливість на час вчинення спірного правочину перевірити дію доручення.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що внесення до Єдиного державного реєстру довіреностей офіційних записів про припинення дії доручення необхідно розцінювати як офіційне повідомлення усіх громадян та державних органів про припинення дії доручення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення Київського районного суду

м. Полтави від 06 червня 2018 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 31 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 552/856/18 із Київського районного суду

м. Полтави, зупинено виконання постанови Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року до закінчення її перегляду у касаційного порядку та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд невірно застосував положення статті 249 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 після припинення довіреності не діяла у спосіб, передбачений частиною другою статті 249 ЦК України, не повідомила про це його та представників третіх осіб. При цьому доказів, що підтверджували б повідомлення про припинення довіреності ОСОБА_1 до суду не надала.

Також вона мала можливість офіційно повідомити регіональний сервісний центр МВС у Полтавській області, який здійснює зняття автомобілів з реєстраційного обліку, оформлення продажу транспортних засобів та реєстрацію права власності на них за новими власниками.

Вважає, що суд апеляційної інстанції не встановив всіх обставин у справі, не врахував факт придбання у ОСОБА_1 транспортного засобу

за 110 000,00 грн для подальшого перепродажу, що підтверджується розпискою про отримання нею коштів. При цьому 18 вересня 2015 року позивач з метою шахрайських дій припинила дію довіреності і в подальшому не вчинила жодних дій щодо повідомлення заінтересованих осіб, а чекала, коли здійсниться продаж автомобіля для подальшого вимагання коштів.

Крім того, вказує, що позивач при поданні позову обрала неправильний спосіб захисту, оскільки вона не була стороною оспореного правочину, зазначаючи, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем і правомірно заволодів транспортним засобом, на момент укладення договору жодна із сторін не знала, що наявні будь-які перешкоди для його укладення.

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ТСЦ 5341 РСЦ МВС в Полтавській області, в якому вказується, що перевірка транспортного засобу в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів сервісні центри не проводили, оскільки норми законодавства не вимагали обов`язкової перевірки, договір купівлі-продажу транспортного засобу вважається дійсним та укладений згідно діючого законодавства.

У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вказується, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, а вимоги касаційної скарги - безпідставними, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу є фіктивним. ОСОБА_2 не передавав автомобіль, документи на нього і ключі ОСОБА_3 . При вилучені слідчим поліції автомобіля ОСОБА_2 чинив опір.

Зазначає, що твердження ОСОБА_2 щодо факту придбання автомобіля є неправдивим, а надана копія розписки є підробленою. При цьому в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , яка є дружиною ОСОБА_2 , повідомила про її неодноразове звернення із проханням повернути автомобіль ще до оформлення спірного договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 березня 2015 року ОСОБА_1 видала довіреність серії НАМ №451064 на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , відповідно до якої останні наділялися правом керувати, зняти з обліку, продати, обміняти автомобіль «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Дяченко В. А. зареєстрований за № 3217 (а. с. 5).

18 вересня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 до Єдиного реєстру довіреностей внесено запис про припинення дії довіреності №3217 серії НАМ 451064 від 11 березня 2015 року (а. с. 6).

13 січня 2016 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 , № 534/79 , продавцем у якому була ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, а покупцем - ОСОБА_3 (а. с. 7).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі

в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Частинами першою-третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обов`язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених статтею 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Згідно з частиною першою статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

При цьому, особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (частина друга статті 249 ЦК України).

Частиною третьою статті 249 ЦК України передбачено, що права та обов`язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу, правильно зазначив, що стаття 249 ЦК України не містить чіткого порядку повідомлення про припинення дії довіреності, проте не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 після припинення довіреності не діяла у спосіб, передбачений частиною другою статті 249 ЦК України, взагалі не повідомила про це представника будь-яким способом, а також відомих їй третіх осіб, для представництва, перед якими була видана довіреність та не надала відповідних доказів про такі дії, що є її процесуальним обов`язком згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції, вона підтвердила обставину ненадсилання повідомлення про припинення дії довіреності. Отже, ця обставина доведенню не підлягає (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що ОСОБА_1 , припинивши дію довіреності, не діяла у спосіб, перебачений частиною другою статті 249 ЦК України, не повідомляла ОСОБА_2 та третю особу про припинення дії довіреності. При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що повідомлення ОСОБА_2 по телефону про припинення довіреності

є недоведеним, офіційно регіональний сервісний центр МВС України в Полтавській області позивачка також не повідомила. При цьому ОСОБА_2 не визнав факт його повідомлення про припинення дії довіреності по телефону, а інших доказів такого повідомлення позивачка не надала.

Крім того, на а. с. 39 наявна розписка від імені ОСОБА_1 , видана ОСОБА_2 , про отримання нею 110 000,00 грн за придбання ним автомобіля «TOYOTA-TUNDRA», номерний знак НОМЕР_1 . Посилання позивачки на те, що така розписка підроблена є голослівним і не доведеним, так як клопотання про проведення відповідної судової почеркознавчої експертизи ОСОБА_1 не заявляла, іншими доказами цей факт не спростувала.

Таким чином, апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, не надав належної правової оцінки доводам і доказам сторін.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 18 грудня

2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, судове рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 24 вересня 2018 року скасувати й залишити в силі рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 червня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк