ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/815/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/817/8/20 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Парандюк Т. С., Хома М. В.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін -представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №593/815/16-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на рішення Бережанського районного суду від 27 вересня 2017 року, ухваленого суддею Крамар В.М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору споживчого кредиту та додаткової угоди №1, застосування наслідків недійсності, припинення договорів поруки та застави ,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року представник позивач ПАТ "УкрСиббанк" звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач зазначав , що за договором про надання споживчого кредиту від 19.09.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримав 26000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 15,50 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 18.09.2023 року та сплатою щомісячних ануїтетних платежів в сумі 375,00 дол.США до 19-го числа кожного місяця. Виконання зобов`язання відповідачем було забезпечено договором поруки, укладеним того ж числа з ОСОБА_3 , яким передбачено солідарний обов`язок боржників у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язань. У зв`язку з тим, що мало місце неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного між сторонами договору, позивач просив достроково стягнути солідарно з відповідачів у його користь наявну заборгованість, що складається з 19625,46 дол. США - заборгованості за тілом кредиту; 3394,19 дол. США - заборгованості за процентами; 8644,06 грн. - пені за прострочення сплати тіла кредиту; 17446,21 грн. - пені за прострочення сплати процентів.

У травні 2017 року від відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 поступив зустрічний позовом до ПАТ "Укрсиббанк" про захист прав споживачів - визнання недійсними договору споживчого кредиту та додаткової угоди № 1, застосування наслідків недійсності правочину, припинення договорів поруки та застави.

В обґрунтуванні даних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_3 посилаються на те, що при укладенні кредитного договору ОСОБА_1 не було надано для ознайомлення та підписання жодних додаткових угод, Правил споживчого кредитування, графіку платежів, не визначено сукупну вартість кредиту. Зокрема, у зв`язку з тим, що додаткова угода № 1 містить посилання на пункти договору, яких насправді не існує; така ним не підписувалась; підпис у ній належить не йому, а іншій особі, вважає, що не було його волевиявлення на укладення даної додаткової угоди й така підлягає визнанню недійсною. Крім цього, в зв`язку з тим, що перед укладенням кредитного договору йому не було роз`яснено можливості дострокового погашення кредиту, суті ануїтетної системи погашення кредиту, не ознайомлено з Графіком платежів та визначенням сукупної вартості кредиту (Додатком № 2, який піддписаний не ним, а іншою особою), з Правилами споживчого кредитування, що зазначені невід`ємною частиною договору, тобто введено його в оману щодо умов договору, його прав і розміру коштів, що підлягали поверненню, вважає, що договір споживчого кредиту, як такий, що укладено з використанням нечесної підприємницької практики позивачем на підставі ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" підлягає визнанню недійсним. Також, з урахуванням того, що ОСОБА_3 при укладенні договорів не було повідомлено про обсяг прав та обов`язків позичальника ОСОБА_1 , не надано для ознайомлення Додатку № 2 до кредитного договору, в зв`язку з чим позбавлено можливості ознайомитися з сукупною вартістю кредиту в розмірі 92351,22 дол. США, знаючи яку вона б ніколи не дала згоди бути поручителем і не передала б у заставу свою квартиру, наслідком чого є визнання договору кредиту недійсним і припинення зобов`язання, просила визнати у судовому порядку припиненими договори поруки та застави, укладені між нею та банком.

Рішенням Бережанського районного суду від 27 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ "УкрСиббанк" відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано недійсною Додаткову Угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 19 вересня 2008 року. Застосовано наслідки недійсності та зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк» повернути ОСОБА_1 отримані від нього грошові кошти в розмірі 4051,36 дол. США.

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» в дохід спеціального фонду Державного бюджету України 1280 грн. судового збору.

На вказане рішення суду від ПАТ "Укрсиббанк" поступила апеляційна скарга в якій позивач просив суд скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Укрсиббанк", а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - відмовити.

В доводах апеляційної скарги, скаржник посилався на те, що факт виконання ОСОБА_1 впродовж тривалого часу умов договору та сплата щомісячних платежів, підписання ним кредитного договору, відсутність звернень з його боку до Банку щодо надання йому додаткової інформації, а також не використання передбаченого законом права на відкликання згоди на укладення договору свідчать про надання відповідачу в повному обсязі усієї необхідної інформації, передбаченої ч.ч.2, 4 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" і, як наслідок - про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Також, вказував, що висновок експерта, на основі якого судом визнано недійсною додаткову угоду № 1, як таку, що не підписана позичальником, не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом МЮУ від 09.10.1998 р. № 53/5 в редакції, що діє з 31.07.2015 року (п.п.1.3, 1.5, 1.6, 1.8, 1.10). Зокрема, всупереч Методичним рекомендаціям, експертом, як вільні зразки підписів ОСОБА_1 використано його підписи в договорі поруки та додатковій угоді № 1, які такими не є; не відібрано експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 на таких самих бланках паперу чи на папері, що розграфлений відповідно до бланка; вільних та експериментальних зразків підписів ОСОБА_1 надано на аркушах у меншій кількості, ніж визначено Методичними рекомендаціями.

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу Пат КБ "Укрсиббанк" залишено без задоволення. Рішення Бережанського районного суду від 27 вересня 2017 року - залишено без змін. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покладено на сторони в межах сум, ними понесених.

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року касаційну скаргу ПАТ«УкрСиббанк» задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 18 січня 2018 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Від ОСОБА_1 , ОСОБА_3 поступив відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять апеляційну скаргу ПАТ "УкрСибанк" відхилити, а рішення Бережанського районного суду від 27 вересня 2017 року залишити без змін. Вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки судом надано належну оцінку усім доказам у справі, зокрема висновку почеркознавчої експертизи №1.1-9/17 від 10 квітня 2017 року, яка була проведена відповідно до норм закону, а тому посилання апелянта про порушення методики при проведенні експертизи вважають надуманими та безпідставними, стверджують, що факт порушень методології проведення експертизи можливо встановити лише після проведення рецензії даного висновку експерта.

Також сторона відповідача, вказує що судом першої інстанції обґрунтовано враховано порушення кредитним договором №0 ЗУ "Про захист прав споживача", оскільки при укладанні кредитного договору банком не було повідомлено ОСОБА_1 усіх істотних умов кредитного договору.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у даній справі було призначено повторну почеркознавчу експертизу.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року провадження у справі відновлено та призначено справу до розгляду.

У судове засідання представник позивача ПАТ "УкрСиббанк" не з`явився, однак про час та місце розгляду справи, згідно рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, однак про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк не надав ОСОБА_1 письмову інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, графіка платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, в кредитному договорі не була детально розписана зазначена інформація, оскільки ОСОБА_1 не підписував додаткову угоду №1 від 19 вересня 2008 року про надання споживчого кредиту, додаток 2 графіка платежів визначення сукупної вартості кредиту, додаток до договору №3- тарифи банку, тому наявні підстави для визнання договорів кредиту, іпотеки та поруки недійсними.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що19 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого банком надано позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 26 000, 00 доларів США з кінцевим терміном погашення до 18 вересня 2023 року та сплатою 15,50 % річних за користування кредитними коштами шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 375, 00 доларів США до 19 числа кожного місяця протягом строку кредитування (т.1, а.с. 5-6).

Положеннями пунктів 1.1.1-1.1.3 вказаного договору передбачено, що підписуючи кредитний договір ОСОБА_1 погоджується з викладеною у правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКБ «УкрСиббанк» (далі - правила) пропозицією банку надати споживчий кредит на умовах, встановлених у цьому договорі та правилах. Правила після підписання кредитного договору, стають його невід`ємною частиною, підписання кредитного договору вважається підписанням правил.

У розділі 3 кредитного договору передбачено наявність таких додатків: додаток 1 «графік погашення кредиту», додаток 2 «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток 3 «тарифи банку».

Виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором було забезпечено іпотекою належного на праві власності ОСОБА_4 нерухомого майна - трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 (пункт 2.1 договору кредиту), а також порукою ОСОБА_4 (т.1, а.с. 7-8).

19 вересня 2008 року нотаріусом Бережанського районного нотаріального округу за реєстровим № 5220 посвідчено договір іпотеки (нерухомого майна), відповідно до якого іпотекодавець - ОСОБА_4 передала в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно:квартиру АДРЕСА_2 , на забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року.

Додаток № 3 «тарифи банку» до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року, який підписано представником АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 і є невід`ємною частиною кредитного договору, встановлює види комісії, їх розміри та порядок нарахування. Зокрема, за надання кредиту встановлена комісія в розмірі 2% від суми кредиту, яка нараховується та сплачується в день надання кредиту, стягується у гривнях (за кредитами в іноземній валюті - за курсом НБУ на дату нарахування), всі інші комісії застосовуються у разі зміни кредитного договору за ініціативою клієнта.

Згідно пункту 1 додаткової угоди № 1 від 19 вересня 2008 року до договору № 0, укладеної між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 до кредитного договору додано додаток № 2 - «графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток № 3 - «тарифи банку», а також внесено зміни до кредитного договору - пункт 1.3.5 кредитного договору викладено в іншій редакції; доповнено пункт 3.5 кредитного договору підпунктом 3.5.5, пункти 5.2, 7.5 кредитного договору доповнено новими абзацами (т.1, а.с. 99).

За наданим ПАТ «УкрСиббанк» додатком № 2 «графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту», який є невід`ємною частиною договору № 0 від 19 вересня 2008 року, погашення основної суми кредиту становить 26 000, 00 доларів США, проценти за користування кредитом становлять 39 692, 19 доларів США, комісія за надання кредиту становить 2 522, 52 грн, платежі за надання супутніх послуг: пов`язані зі страхуванням складають 11 148, 52 грн, з оплатою послуг нотаріуса - 1 000, 00 грн, сплатою вартості оцінки предмета забезпечення - 241 310, 00 грн; абсолютне значення подорожчання кредиту становить 92 351, 27 доларів США. У графі «реальна процентна ставка %» в усіх рядках вказано «0,00» (т. 1, а.с. 100-106).

Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрСиббанк», що є невід`ємною частиною договору, надані суду у вигляді фотокопії публікації у газеті «Голос України» № 164 (4414 від 30 серпня 2008 року (т. 1, а.с.107-108).

22 вересня 2008 року з поточного рахунку АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 було видано готівкою 26 000, 00 доларів СШ (т.1, а.с.25).

18 лютого 2016 року на адресу ОСОБА_1 та Сендецької ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 945, 48 доларів США, з яких 19 635, 46 доларів США кредитна заборгованість та 2 310, 02 доларів США прострочена заборгованість по відсотках (т.1, а.с.9-12).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року, наданої банком, ОСОБА_1 сплачено 6 364, 54 доларів США кредиту, 23 686, 82 доларів США процентів.

Залишок заборгованості згідно довідки-розрахунку за кредитом становить 19 635, 46 доларів США, а за відсотками - 3 394, 19 доларів США. Також ПАТ «УкрСиббанк» нараховано пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8 644, 06 грн та за відсотками у розмірі 17 446, 21 грн (т.1, а.с.14-23).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Встановлено, що згідно п.3.1 Кредитного договору сторони визначили порядок погашення заборгованості, на дату укладення Договору позичальник ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та тарифами Банку, перед укладенням цього договору отримав від Банку інформаційний лист , що він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до цього договору, що він ознайомлений і погоджується з Правилами споживчого кредитування.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що перед укладенням оспорюваного Кредитного договору ОСОБА_1 був ознайомлений у письмовій формі про: мету кредитування; тип відсоткової ставки; сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи самого ОСОБА_1 , при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому тривалий час виконувала його. Таким чином, при підписанні Кредитного договору ОСОБА_1 погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримала примірник Кредитного договору, що дало йомудодаткову можливість детально вивчити його умови.

Суд першої інстанції встановив, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2008 року позичальник та поручитель були ознайомлені з його змістом і наслідками порушення зобов`язань за цим договором, що підтверджується їх підписами у кредитному договорі та договорі поруки. Належність цих підписів не оспорювалась.

Отже, підписавши оспорюваний договір про надання споживчого кредиту, позичальник тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, у тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту, а також з іншою інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України, тобто виразив свою безумовну згоду з усіма його істотними умовами, що стосуються умов надання та повернення кредиту.

Посилання ОСОБА_1 на те, що умови Кредитного договору є несправедливими, банком при укладенні цього договору було порушено вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки банк не надав їй інформації про умови кредитування, можливі валютні ризики, що вказаний договір не містить сукупної вартості кредиту та інших фінансових зобов`язань споживача, повної інформації про умови кредитування, спростовуються встановленими апеляційним судом і наведеними вище обставинами справи.

На момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

В укладеному Кредитному договорі визначені всі умови кредитування, зокрема розмір наданого кредиту, строк користування ним, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки кредитодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Згідно з висновком проведенням повторної судово-почеркознавчої та судово- технічної експертизи за №760/761/19-22 від 28 грудня 2019 року підписи в графах "Позичальник ОСОБА_1 " у додатковй угоді №1 від 19 вересня 2008 року та додатку №2 " Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту", виконано рукописним способом без попередньої підготовки до їх виконання та використання технічних засобів відтворення, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Дана експертиза підтвердила висновок судово-почеркознавчої експертизи № 1.1-9/17 від 10 квітня 2017 року (а.с.164-221 т.1).

Згідно з пунктом 3.1 Правил, які були чинними на час укладення Кредитного договору, банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом.

У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Такий правовий висновок наведений у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі за №640/2755/16-ц ; від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.

Судова колегія апеляційного суду, з урахуванням висновку судово-почеркознавчої експертизи за №760/761/19-22 від 28 грудня 2019 року не приймає до уваги Додаткову угоду № 1 до Договору щодо збільшення розміру процентної ставки від 19 вересня 2008 року, оскільки вона не була підписана сторонами, а тому вказані правовідносини між сторонами регулюються первісним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року.

Доводи апеляційної скарги, що з укладанням додаткової угоди зобов`язання за первісним договором від 19 вересня 2008 року припинилися, є безпідставними з таких підстав.

Відповідно до статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 604 ЦК України зобов`язання є новим, якщо воно виникає між тими самими сторонами, але з іншим предметом та умовами, тобто домовленість пов`язана зі зміною виду договору.

Апеляційний суд дослідивши умови договору про надання споживчого кредиту від № 0 від 19 вересня 2008 року дійшов повного та обґрунтованого висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги про визнання недійсним споживчого договору, оскільки, як було зазначено вище, додаткової угоди №1 сторони не підписали, а тому додаткова угода є не укладеною. Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі за № №712/6382/15-ц.

Із договору про надання споживчого кредиту за №0 від 19 вересня 2008 року сума кредиту складає 26 000,00 доларів США. Згідно п.1.2.9 Договору за користування кредитними коштами процентна ставка встановлюється у розмірі 15,50 %.

22 вересня 2008 року з поточного рахунку АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_1 було видано готівкою 26 000, 00 доларів США(т.1 а.с.25).

18 лютого 2016 року на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ПАТ «УкрСиббанк» направлено вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 945, 48 доларів США, з яких 19 635, 46 доларів США кредитна заборгованість та 2 310, 02 доларів США прострочена заборгованість по відсотках (т.1, а.с.9-12).

Згідно довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року, наданої банком, Сендецьким сплачено 6 364, 54 доларів США кредиту, 23 686, 82 доларів США процентів (т.1 а.с.14,21).

Залишок заборгованості згідно довідки-розрахунку за кредитом становить 19 635, 46 доларів США, а за відсотками - 3 394, 19 доларів США. Також ПАТ «УкрСиббанк» нараховано пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 8 644, 06 грн та за відсотками у розмірі 17 446, 21 грн (т.1, а.с.14-23).

Апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_1 погодився з умовами Кредитного договору і що ці умови не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору, є справедливими, а невідповідність окремих умов договору вимогам чинного законодавства не є підставою для визнання договору недійсним у цілому.

Доводи апеляційної скарги про те, що умови пункту додаткової угоди№1 до Договору, яким передбачено процентна вставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, процентна ставка збільшується для кредитів в іноземній валюті на 5%, не можуть бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним в цілому, оскільки такі умови Кредитного договору не тягнуть за собою недійсність інших його частин.

Аргументи апеляційної скарги про те, що Кредитний договір має бути визнаний недійсним в цілому є безпідставними, оскільки в результаті розгляду справи судами попередніх інстанцій не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину в цілому, зокрема не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кошти в національній валюті в розмірі, який був еквівалентний сумі кредитного договору, визначеній в іноземній валюті, тривалий час виконував свої зобов`язання за договором в частині повернення кредитних коштів. Недійсність (нікчемність) окремих умов договору не тягне за собою визнання його недійсним в цілому.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Суд апеляційної інстанції виходить із того, що кредитор у в червні 2016 року пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому його право нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором після цього припинилися.

Такий висновок з аналогічними правовідносинами міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 2-6384/10.

На підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відсутні підстави для визнання недійсним укладеного між сторонами Кредитного договору, а також Іпотечного договору, який є похідними від нього, оскільки позивачем не доведено факт укладення Кредитного договору на умовах, що обмежують її права як споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції помилково визнав недійсним укладений між сторонами Кредитний договір, оскільки позивачем не доведено факт укладення Кредитного договору на умовах, що обмежують його права як споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності і підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами Кредитного договору,

Виходячи з вищенаведених обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 23 029,65 доларів США, з яких 19 625,46 доларів США, як кредитну заборгованість по тілу та 3 394,19 доларів США заборгованості за процентами. Такий розмір заборгованості відповідає графіку погашення платежів, згідно яких ОСОБА_1 із вересня 2008 року по жовтень 2015 року сплатив 6 364, 54 доларів США кредиту, 23 686, 82 доларів США процентів. Залишок заборгованості згідно довідки-розрахунку за кредитом становить 19 635, 46 доларів США, а за відсотками - 3 394, 19 доларів США.(а.с. 14-24,100,172).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»)

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПАТ "УкрСиббанк" та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України у зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, слід змінити розподіл судових витрат, стягнувши із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" понесені судові витрати у розмірі 20376 грн.82 коп.(а.с.1,т.1;а.с.111,т.2)

Керуючись ст.ст.367,376,381-384,389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - задовольнити частково.

Рішення Бережанського районного суду від 27 вересня 2017 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; НОМЕР_2 ), на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (місцезнаходження:61050,м.Харків, проспект Московський, 60; ) 23029,65 доларів США: з яких 19625,46 доларів США - кредитна заборгованість; 3394,19 доларів США - заборгованості за процентами.

У решті задоволення позовних вимог-відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання недійсним договору споживчого кредиту та додаткової угоди №1, застосування наслідків недійсності, припинення договорів поруки та застави - задовольнити частково.

Визнати недійсною Додаткову Угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 19 вересня 2008 року.

У решті задоволення зустрічних позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" сплачений судовий збір у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 20376 грн.82 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 05 червня 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Парандюк Т.С.

Судді: Хома М.В.