Дата документу 14.05.2020
Справа № 334/5653/19
Провадження № 2/334/1020/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.

При секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 16.06.2018 року о 19.30 годині в м. Запоріжжі по вул. Прибережна магістраль, біля ЛЕП № 36, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Тoyota Сorolla НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем позивача Сhevrolet Аveo НОМЕР_2 під його керуванням, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а позивач отримав легкі тілесні ушкодження.

31.08.2018 року постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Петрунина В.О. закрито кримінальне провадження № 0002006 відносно відповідача та позивача в зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

26.10.2018 року постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі про адміністративне правопорушення встановлено порушення відповідачем вимог п.10.1, 11.4, 34.13 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП, покарання не було застосовано за закінченням терміну притягнення до відповідальності.

В ході оформлення матеріалів ДТП співробітниками поліції було встановлено, що відповідач свою цивільно-правову відповідальність не застрахував.

Позивачем була ініційована незалежна автотоварознавча експертиза відповідно до якої вартість ремонту транспортного засобу становить 135528,11 грн., а вартість транспортного засобу на момент ДТП- 80294,40 грн. За проведення експертизи було сплачено 2500 грн.

МТСБУ виплатив позивачу 40639,8 грн., недоплативши до зазначеної суми 9360,2 грн. Позивач вважає за необхідне вимагати стягнення вказаної різниці.

Але навіть повної страхової суми у 50000 грн. явно не вистачить на відшкодування збитків, адже вартість автомобіля на момент ДТП становить 80294,4 грн. Тому, згідно з ст.1194 ЦКУ «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).»

Тобто, для повного відновлення порушених прав за позивачем закріплено право на отримання різниці з відповідача 1 між страховою виплатою і фактичною вартістю автомобіля на момент ДТП: 80294,4грн. - 50000 грн. = 30294,40 грн.

Позивач вказує на заподіяння йому моральної шкоди внаслідок ДТП, яку оцінив у 10000 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму компенсації збитку, що перевищує межі страхової виплати, необхідну для відновлення порушених прав в розмірі 30294,4 грн., стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача - суму компенсації моральної шкоди - 10000 грн., стягнути з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивача суму вимушених витрат на проведення товарознавчої експертизи 2500 грн., стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача суму недоплати по страховому відшкодуванню 9360,20 грн., стягнути з відповідачів - на користь позивача судовий збір солідарно.

Представник відповідача - МТСБУ в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві було зазначено, що МТСБУ виконало вимоги закону щодо виплати страхового відшкодування ДТП та було правильно визначено розмір регламентної виплати, а саме різниця між ринковою вартістю транспортного засобу до ДТП та вартістю утилізаційної вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином.

Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 16.06.2018 року о 19.30 годині в м. Запоріжжі по вул. Прибережна магістраль, біля ЛЕП № 36, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Тoyota Сorolla НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем позивача Сhevrolet Аveo НОМЕР_2 під його керуванням, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а позивач отримав легкі тілесні ушкодження.

Постановою слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Петруніна В.О., розглянувши матеріали кримінального провадження ЄРДР №0002006 за ч. 1 ст. 286 КК України, постановив закрити кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2018 року за ст. 124 КпАП України ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та закрито провадження в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником «Chevrolet Aveo» держномер НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 є власником автомобіля «Toyota Corolla» держномер НОМЕР_1 .

Відповідно до повідомлення МТСБУ прийняте рішення про відшкодування шкоди, завданої ДТП 16.06.2018 року , в розмірі 40639,80 грн.

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження №22/07 від 22.07.2018 року вартість ремонту транспортного засобу Сhevrolet Аveo НОМЕР_2 становить 135528,11 грн., а вартість транспортного засобу на момент ДТП- 80294,40 грн.

Відповідно до платіжного доручення №938136 від 17.05.2019 року МТСБУ проведено виплату ОСОБА_1 40639,80 грн.

Згідно зі звітом про оцінку вартості вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сhevrolet Аveo держномер НОМЕР_2 становить 53854,51 грн. без врахування ПДВ.

Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України, має власник.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Верховний Суд України при розгляді справи №6-108 цс13 від 13 листопада 2013 року, висловив правову позицію, якою визначено, що положення ст.ст. 1187 - 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 - 1167 ЦК України у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

Виходячи з цього, оскільки позивачу в даному ДТП завдано шкоду внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то спір про відшкодування цієї шкоди з відповідача повинно вирішуватись за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме ч. 1 ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України у справі № 6-2808цс1520 від 20 січня 2016 року висловив правову позицію, якою зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення статті 1192 ЦК. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19)

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина дорожньо-транспортної пригоди, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 40639,80 грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Щодо визначення розміру страхового відшкодування, то суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки розмір збитків, завданих позивачу під час ДТП, підтверджується висновком експерту №22/07 від 22.07.2018 року. Суд не може прийняти до уваги звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту Сhevrolet Аveo, оскільки спеціаліст щодо відповідальності не повідомлявся.

Згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме ст. 30:

«30.1. транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.»

За ст. 41.1. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах значених цим законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність:

Згідно зі ст. 9.2. згаданого закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну становить 50000 гривень на одного потерпілого.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що МТСБУ повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 50000 грн. - 40639,80 грн.= 9360,2 грн.

Оскільки 50000 грн. відшкодування недостатньо для повного матеріального відшкодування, то в порядку ст. 1194 ЦК України з ОСОБА_2 на користь позивача має бути стягнуто сума 80294,4грн. - 50000 грн. = 30294,40 грн.

З огляду на викладене, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне.

З`ясовуючи факти, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Статтею 23 ЦК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно роз`яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_2 спричинено позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням його транспортного засобу. Керуючись принципами виваженості та розумності, суд частково вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача суму в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір проте не в солідарному порядку, а в розмірі 384,20 грн. з кожного з відповідачів. Крім цього, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнути витрати на проведення судової експертизи, оскільки вони документально підтверджені.

В іншій частині вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81, ст.ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 30294,40 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 9360,2 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути солідарно з Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартість авто товарознавчого дослідження у сумі 2500 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 384,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 384,20 грн.

В інший частині вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Гнатюк