Єдиний унікальний номер 349/2014/19
Номер провадження 2/341/400/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Юсип І. М.

секретаря Король І.Л.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

19.11.2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 . І просить суд ухвалити рішення, яким визнати житлову квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 27,7 кв.м, загальною площею 50,7 кв.м, що була придбана 25.10.2013 року та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за нею право власності на Ѕ частини квартири, що в АДРЕСА_1 , буяка ла придбана згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_3 та стягнути із відповідача в її користь понесені судові витрати при подачі позову до суду.

З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М., яка направлена Рогатинським районним судом.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала із відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 10 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рогатинського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №59. Рішенням Рогатинського районного суду від 07 березня 2018 року шлюб між ними розірвано.

За час перебування у шлюбі нажито майно, що є об`єктом спільної власності подружжя, зокрема, придбано квартиру заг. площею 50,7 м.кв. житловою площею 27,7 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Квартира булла придбана ними за спільні кошти подружжя (гроші подаровані на весілля) на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Чіпко Н. З.

Після розірвання шлюбу добровільної згоди між нею та відповідачем щодо поділу спільного подружнього майна не досягнуто, а тому звернулася до суду. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про його проведення, однак її представником ОСОБА_4 скеровано до суду заяву від 28.05.20, в якій позовні вимоги позивачки підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, вирішити питання стягнення судових витрат. У разі визнання позову відповідачем не заперечує щодо винесення рішення у підготовчому засіданні.

ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву від 28.05.20, в якій просить суд провести підготовче засідання у його відсутність, позовні вимоги про розподіл майна подружжя визнає повністю.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Сторони по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 10 вересня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рогатинського районного Івано-Франківської області від 07 березня 2018 року (а.с.8).

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 06.02.2017 року, а.с.6).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 є власником квартири, заг. площа кв.м 50,7, житлова площа кв.м.27,7, яка знаходиться у АДРЕСА_1 . Право власності на квартиру зареєстровано 25.10.2013 року. Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер 1331, виданий 25.10.2013 року, видавник приватний нотаріус Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Чіпко Н. З. (а.с.9).

Позивач, посилаючись на те, що належна ОСОБА_2 на праві власності квартира, що знаходиться у АДРЕСА_1 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, звернулася до суду з даним позовом про поділ майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 даної квартири.

Відповідно до частини 1 статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно зі статтею 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Розмір часток кожного з подружжя при поділі спільного майна визначено статтею 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Так, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Як встановлено судом, квартира, що знаходиться у АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 25.10.2013 року, тобто на час перебування у шлюбі із ОСОБА_5 , а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Доказів, які б спростовували вищевказану обставину відповідачем суду не надано, а судом таких обставин не встановлено.

Згідно з частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено статтею 70 Сімейного кодексу України.

Так, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частини 1, 2, 4 статті 71 Сімейного кодексу України).

Згідно з пунктами 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б спростовували висновок суду щодо режиму спільної сумісної власності подружжя на належну ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться у АДРЕСА_1 , суд, враховуючи закріплений сімейним законодавством принцип рівності часток подружжя, прийшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/2 частину даної квартири в порядку поділу спільного майна подружжя.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 200, 247, 263-265, 268, 272, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя задовольнити.

Визнати житлову квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 27,7 кв.м., заг. площею 50,7кв.м., яка була придбана 25.10.2013 року та знаходиться в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину квартири в АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 27,7 кв.м., заг. площею 50,7кв.м., яка була придбана, згідно договору купівлі-продажу від 25.10.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Галицького районного округу Івано-Франківської області Чіпко Н.З.

Стягнути із ОСОБА_2 , жителя с. Чесники Рогатинського району, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в Івано-Франківському апеляційному суді через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 05 червня 2020 року.

Суддя:І. М. Юсип