_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/2-238/11
Провадження № 2-і/947/53/20
УХВАЛА

05.06.2020 року м. Одеса

Суддя Київського районного суду м. Одеси Салтан Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райфффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2020 року скаржник ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райфффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, до розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», до завершення розгляду скарги, при наявності для цього підстав, суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, та зазначені роз`яснення, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття зупинення стягнення, з урахуванням розумності, обґрунтованості, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування, як саме незастосування забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду.

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому, та, усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

У рішенні Конституційного Суду України від 16 червня 2011 № 5-рп/2011 у справі № 1- 6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Протоколу. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Згідно з п. 43 рішення ЄСПЧ у справі «Шмалько проти України», право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У зв`язку з чим, суд вважає, що слід задовольнити заяву, як законну та обгрунтовану.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Райфффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси за № 1512/2-238/11 від 12 березня 2020 року на час розгляду скарги на дії приватного виконавця.

Копію ухвали суду надіслати до виконання та сторонам по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання суддею.

Суддя Салтан Л. В.