Справа № 766/7317/19
02 червня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Майдан С.І.,
за участю секретаря Романенко І.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним,
Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 12.08.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №1248, за яким позивач і ОСОБА_3 придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Спірний договір було укладено на товарній біржі КП «Херсонська регіональна біржа нерухомості» у м.Херсоні. На сьогоднішній день діяльність зазначеної товарної біржі, як юридичної особи, припинено. 22.08.2002 право власності позивача на домоволодіння було зареєстровано в КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №19, за реєстровим №3367. Таким чином, державну реєстрацію було проведено. Проте, нотаріальне посвідчення договору проведено не було, оскільки відповідно до Закону України «Про товарну біржу», що діяла на момент укладання договору, договори купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Не зважаючи на те, що спірний договір не було нотаріально посвідчено, сторони належним чином, добросовісно виконали умови укладеного договору, а саме позивач оплатив товар за договірною ціною, а відповідач передав товар у власність позивача. 12.03.2019 року позивач звернувся до Херсонської міської ради із заявою про державну реєстрацію права власності на домоволодіння. Проте, 14.03.2019 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації його права власності. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1248, укладений 12.08.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони, на товарній біржі Колективне підприємство «Херсонська регіональна біржа нерухомості», за яким ОСОБА_1 і ОСОБА_3 придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність наполягав на задоволенні позову. Надав згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області у зв`язку з відсутністю зареєстрованого місця проживання (перебування).
Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
За таких обставин, враховуючи згоду позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №451 на житловий будинок по АДРЕСА_2 , судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 12.08.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу №1248, за яким позивач і ОСОБА_3 придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .Вказаний договір було укладено на товарній біржі КП «Херсонська регіональна біржа нерухомості» у м.Херсоні.
Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу продавецьОСОБА_2 засвідчив, що йому повністю сплачено кошти за продаж житлового будинку.
22.08.2002 право власності позивача на домоволодіння було зареєстровано в КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №19, за реєстровим №3367, що підтверджується відміткою на вказаному договорі.
Діяльність товарної біржі КП «Херсонська регіональна біржа нерухомості», як юридичної особи, припинено, відповідно до витягу з державного реєстру.
Згідно технічного паспорту та домової книги на житловий будинок АДРЕСА_2 , він зареєстрований по Ѕ часині на праві власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №45940022 від 14.03.2019 року відмовлено у державній реєстрації права власності,форма власності: приватна, спільна сумісна на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_2 , за суб`єктом: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Згідно розпорядження Херсонської обласної державної адміністрації №337 від 18.05.2016 року «Про перейменування об`єктів топоніміки населених пунктів області, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму» назву вул. «Гайдара» у смт.Антонівка перейменовано на « ОСОБА_4 ».

Згідно зі ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР.

Згідно зі ст.153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору купівлі-продажу №1248 від 12.08.2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст.15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст.227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_2 та покупцем

ОСОБА_1 державну реєстрацію в КП «Херсонське БТІ» права власності нажитловий будинок АДРЕСА_3 , який ОСОБА_1 придбала за договором купівлі-продажу від 12.08.2002 року №1248, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючій на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.

Тому в цьому контексті не має підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №1248 від 12.08.2002 року, за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила житловий будинок АДРЕСА_2 .

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу №1248 від 12.08.2002 року, оформленого в КП «Херсонська регіональна біржа нерухомості» дійсним.

Враховуючи зазначене, суд вважає позов ОСОБА_1 , обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 263-265, 280-282, 355 ЦПК України, ст.ст.47, 224, 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про визнання договору дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу №1248, укладений 12.08.2002 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , з однієї сторони, та ОСОБА_2 , з іншої сторони, на товарній біржі Колективне підприємство «Херсонська регіональна біржа нерухомості», за яким ОСОБА_1 і ОСОБА_3 придбали житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: С.І. Майдан