УХВАЛА

05 червня 2020 року

м. Київ

справа № 489/7944/18

провадження № 61-5757ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів та збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів та збільшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на якого за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2010 року стягуються аліменти у розмірі 500,00 грн. Вказує, що через значні інфляційні процеси суттєво підвищилася вартість життя та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, в зв`язку із чим 500,00 грн. аліментів не можуть забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини. Вважає, що відповідач є людиною працездатного віку, вад здоров`я не має, отримує неофіційні доходи, розмір яких визначити не можливо. При цьому, його майновий стан поліпшився, оскільки він придбав нерухоме та рухоме майно, а саме автомобіль, земельні ділянки, будинок.

Враховуючи наведене та уточнюючи вимоги, позивачка просила стягнути з відповідача суму індексації аліментів в розмірі 24 569,95 грн. та збільшити розмір раніше стягнутих аліментів, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2010 року, стягнувши їх в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн., з урахуванням індексів інфляції щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, в розмірі 24 569,95 грн, збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 грудня 2010 року в справі №ц2-6241/10 та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Відкликано виконавчий лист виданий на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 16 грудня 2010 року в справі №ц2-6241/10 про стягнення аліментів та розподілено судові витрати.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року рішення апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року в частині збільшення розміру аліментів змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Додатковою постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2020 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 625,00 грн витрат на правничу допомогу.

24 березня 2020 року ОСОБА_1 до Верховного Суду подано касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2020 року.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху та наданий строк для усунення недоліків, запропоновано надати уточнену редакцію касаційної скарги.

В установлений судом строк заявник надіслав матеріали на усунення недоліків.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач ціна позову визначається сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік.

Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 є стягнення суми індексації розміру аліментів в сумі 24 569,95 грн, збільшення розміру аліментів в твердій сумі з 500, 00 грн до 2 000,00 грн, стягнення витрат на правничу допомогу на загальну суму 6 500,00 грн, у зв`язку з чим ціна позову у справі № 489/7944/18 не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому справа є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України. Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 грудня 2019 року, постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми індексації розміру аліментів та збільшення розміру аліментів.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко