Справа № 2-1729-2007
Провадження № 4-с/242/14/20
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и
02 червня 2020 року м.Селидове
Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Селидове скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа ОСОБА_3 ,-
в с т а н о в и в:
17.03.2020 р. заявник звернувся до суду із скаргою на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків).
В обґрунтування заяви зазначив, що на нього стягуються аліменти на утримання сина.01.11.2019 р. йому стало відомо про накладення арешту на банківський рахунок. При зверненні до ВДВС стало відомо про існування заборгованості, при цьому не повідомили, якої саме та не надали довідку-розрахунок. Раніше йому було повідомлено про закриття виконавчого провадження і він вважав, що не має заборгованості і надалі продовжував добровільно перераховувати гроші на утримання своєї дитини по своїй можливості. Після отримання інформації про наявність заборгованості написав скаргу на її перерахунок, при цьому надав чеки про сплату частини заборгованості та довідку про здійснення відрахувань та виплат ТОВ «Вуглепромтранс» з його заробітної плати, однак державний виконавець відмовився робити перерахунок та виніс постанову про накладення штрафу. Державному виконавцю був направлений адвокатський запит з метою представлення довідки-розрахунку, але 11.02.2020 р. було отримано відповідь, що адвокат може ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження. При ознайомленні було встановлено, що матеріали виконавчого провадження не прошито та не пронумеровано, в ньому відсутні деякі документи, які підтверджували сплату аліментів. Вважає, що державний виконавець виніс постанову про стягнення штрафу за утворену заборгованість на власний розсуд. Постанови по виконавчому провадженню не отримував. Всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем заборгованість по аліментам розрахована з 23.07.2007 р., а не з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме з 13.01.2016 р., коли було відкрито виконавче провадження. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні постанови державного виконавця про опис та арешт належного йому майна, не складено акти опису майна або акти про відсутність майна. Тобто, державним виконавцем всупереч вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не здійснюються всі дії по погашенню зазначеної ним заборгованості по аліментам за рахунок його рухомого та нерухомого майна. В матеріалах справи є лише акт без дати про виход за адресою боржника в той час, коли боржник був прописаний та проживав за іншою адресою. Також, вважає, що ОСОБА_3 не повідомляє державного виконавця про розмір отриманих сум, повідомляє неправдиві відомості. Внаслідок чого оскаржуваний ним розрахунок заборгованості ґрунтується на неправомірних відомостях. Ним подавалися відповідні документи до ДВС, проте, вони відсутні в матеріалах виконавчого провадження. Вважає, що з його боку відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та він не ухилявся від їх сплати. Оскільки про порушення свого права дізнався лише 11.02.2020 р., то строк звернення до суду із даною скаргою порушено не було, оскільки в межах десятиденного строку було подано позов до Донецького Окружного адміністративного суду, 11.03.2020 р. провадження було закрито.
- поновити пропущений з поважних причин строк для подання до суду скарги на рішення державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Євсеева А.А. у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.07.2007 р. і до повноліття дитини;
- визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., здійснений державним виконавцем Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиувї (м.Харків) Євсеева А.А. у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.07.2007 р. і до повноліття дитини;
ОСОБА_3 надала суду письмові заперечення на скаргу. Зазначила, що звернулася до Селидівського міського суду Донецької області з позовною заявою № 2-1729-2007 від 20.07.2007 р. про стягнення аліментів. Згідно рішення № 2-1768-2008 від 05.08.2008 р. з ОСОБА_1 також були стягнуті додаткові кошти на утримання дитини. Зазначене рішення виконане, у зв`язку з чим виконавче провадження по цій справі закрито. В період з 2016 р. по 2017 р. коштів від ОСОБА_1 не отримувала, на підтвердження чого надала довідку АТ «Укрпошта».
Сторони у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника скаржника, оскільки згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Статтею 19 зазначеного Закону передбачено, що сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Згідно ст..28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Згідно ч.4 ст.11 Закону строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Згідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Аналогічні положення містяться і в ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки ОСОБА_1 про порушення свого права дізнався 11.02.2020 р. в межах десятиденного строку ним було подано позов до Донецького Окружного адміністративного суду, 11.03.2020 р. провадження було закрито, а 17.03.2020 р. він звернувся із скаргою до Селидівського міського суду Донецької області то строк звернення до суду порушено не було.
Таким чином, судом з`ясовано, що, фактично, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця, про що зазначає в описовій частині.
ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає, що ним державному виконавцю були подані документи, що свідчать про сплату аліментів, які б спростували розрахунок державного виконавця.
Селидівський міський відділ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надав довідку-розрахунок, з якої вбачаються помилки при проведенні розрахунку. Державним виконавцем не надано спростування щодо неправильності розрахунку.
Проте, суд не може брати на себе повноваження щодо проведення такого розрахунку чи перерахунку, що є обов`язком державного виконавця.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448, 449, 450, 451 ЦПК України суд, -
Скаргу ОСОБА_1 , представник заявника ОСОБА_2 , на дії Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії державного виконавця Селидівського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Євсеева А.А. щодо проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 23.07.2007 р. по 18.12.2019 р., здійсненого у виконавчому провадженні № 49803554 за виконавчим листом № 2-1729-2007, виданим 09.10.2007 р. Селидівським міським судом Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 23.07.2007 р. і до повноліття дитини.
В решті вимог відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г.Черков