КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 359/2960/18
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/211/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Музичко С.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Борця Є.О.,

по цивільній справі № 359/2960/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2018 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося з указаним позовом до ОСОБА_1 , обгрунтовуючи своївимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг, підписавзаяву №б/н від 05.08.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов`язання банкналежним чином виконав. У той час, як відповідачналежним чином не виконувалисязобов`язання, встановлені кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року загалом склала 116 998,89 грн., з яких: тіло кредиту - 2 519,30 грн.; проценти за користування кредитом - 114 479,59 грн.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість кредитним договором у сумі 2 519,30 гривень, а також судовий збір 37,88 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування указаного рішення в частині відхилених позовних вимог про стягнення процентів та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначав, що суд першої інстанції безпідставно застосував судову практику Великої Палати Верховного Суду, оскільки в даній справі відповідач заперечень проти позову банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі відсотків, не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами не заперечував, а тому рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Скаржник посилався також на те, що місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією. Вказані порушення, на думку банку, є підставою для притягнення суді до дисциплінарної відповідальності.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви від 05.08.2011 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 4 000 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на станом на 28.02.2018 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором перед банком в загальному розмірі 116998,89 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 2519,30 грн.; за відсотками -114 479,59 грн.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень щодо рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не переглядається, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень того, що банк повідомляв позичальника про зміну процентної ставки за кредитом, а тому вимоги про стягнення процентів не підлягають до задоволення.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, банк надав суду копію Анкети-заяви від 05.08.2011 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту.

Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» клієнта ОСОБА_1 старт карткового рахунку розпочався 05.08.2011 року. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки свідчить про те, що базова процентна ставка по договору в рік становила 30% (2,5% в місяць) - а.с.9 -10.

У той же час, за наданим позивачем розрахунком заборгованості вбачається, що базова процентна ставка з серпня 2011 року розраховувалася виходячи з 30% на рік. У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався: в період часу з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,8%; з квітня 2015 року по лютий 2018 року - 43,2% ( а.с.5 -7).

Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами

Згідно із ч. 3 ст. 1056 -1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 4 ст. 1056 -1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року №и 6 -2315 цс16, від 30 листопада 2016 року № 6 -82 цс 16

Відтак, умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 30% до 34,8% та до 43,2% річних, скріплених підписом позичальника. Відтак, колегія суддів вважає, що у позивача була відсутня підстави вважати, що відповідач погодив збільшення процентної ставки та нараховувати проценти з використовуванням змінених процентних ставок, а відтак проценти підлягають нарахуванню виходячи з процентної ставки 30% річних. Що свідчить про недоведеність заявлених вимог в частині стягнення з позичальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 114 479,59 грн.

Беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача підлягає також стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи із суми заборгованого тіла кредиту, за період з 06.10.2011 року(початок нарахування банком відсотків) по 28.02.2018 року за погодженою сторонами ставкою 30% річних, що становить - 4 837,06 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставних посилань судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні на висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 не ґрунтуються на матеріалах справи, так як ухвалене рішення суду першої інстанції ( за своїм текстом) не містить у собі будь-яких посилань на зазначену вище судову практику.

Не ґрунтуються на нормах діючого законодавства і доводи апеляційної скарги в частині того, що рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним, а допущені суддею суду першої інстанції істотні порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності відповідно до ч. 1 ( пп..а п1) ст. 106 Закону України" Про судоустрій і статус суддів "., так як, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги не наділений повноваженнями щодо вирішення питання притягнення судді до дисциплінарної відповідальності - ст. 374 ЦПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом основоположних норм банківського кредитування та загрозу фінансовій стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету доказування в даній справі та не впливають на правильність і законність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4 837,06 грн.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 111,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 квітня 2019 рокув частині відмови у задволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, К/р у НБУ № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) 4 837,06 гривень (чотири тисячі вісімсот тридцять сім гривень шість копійок) процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору №б/н від 05.08.2011 року.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 111,80 гривень ( сто одинадцять гривень вісімдесят копійок).

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

суддя-доповідач:

судді: