Справа № 182/5053/14-ц
Провадження № 2/0182/1648/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.06.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багрової А.Г.

розглянув у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Представник відповідача адвокат Яремчук Людмила Валентинівна на підставі довіреності від 08.04.2020 року, посвідченої директором Нікопольського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 за реєстровим № 1275, доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги №0407-0001015 від 08.04.2020 року (а.с.39,40).

Заяви по суті справи:

25.06.2014 року АТ «КБ «ПриватБанк», яке на той час мало найменування ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16513,26 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № DNH4KP34490722 від 19.06.2006 року відповідач отримав кредит у сумі 1976,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на умовах, визначених Банком.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту та сплати нарахованих за його користування відсотків у встановлені терміни ОСОБА_1 не виконує, у зв`язку з чим у нього склалась заборгованість, яка станом на 15.04.2014 року становить 16513,26 грн., а саме:

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 3880,36 грн.;

- заборгованість за пенею 11370,36 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 762,54 грн.

Враховуючи те, що відповідач протиправно, всупереч умов надання кредиту, не повертає позивачу кредитні кошти та пов`язані із кредитом платежі, представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати (а.с.1-2).

Не погодившись із позовними вимогами, відповідач подав відзив на позов, у якому просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та відмовити у позові (а.с.52-53). Звертає увагу на те, що останній платіж за тілом кредиту був внесений 09.06.2008 року та саме з того часу Банк міг реалізувати своє право на звернення до суду у зв`язку з порушенням зобов`язань. Після того самостійно платежів він не вносив. Проте Банк декілька разів самовільно списував кошти на погашення процентів із його зарплатної картки, незважаючи на те, що карткою позивач давно не користується. Жодних домовленостей про штрафи та пеню кредитний договір, який він укладав з АТ КБ «ПриватБанк», не містить. Договору про збільшення строків позовної давності відповідач з позивачем також не укладав.

Процесуальні дії у справі:

17.07.2014 року відкрито провадження по справі (а.с.18).

Заочним рішенням від 24.09.2014 року позовні вимоги задоволено (а.с.23-24)

30.03.2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху (а.с.31).

Ухвалою від 30.04.2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку, перегляд та скасування заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.47).

Судом встановлено:

Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, які врегульовані книгами четвертою, п`ятою ЦК України, тому суд при розгляді справи та ухваленні рішення бере до уваги ці норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики(частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.06.2006 року ОСОБА_1 підписав в ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», заяву позичальника № DNH4KP34490722, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам становить договір про надання банківських послуг, укладений між Банком та ОСОБА_1 .

За умовами Заяви Банк надав позичальнику строковий кредит у сумі 1976,00 грн. строком на 24 місяці, по 19.06.2008 року включно, відсоткова ставка 2,09 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом для повного розрахунку за товар і сплати комісії Банку та ТОВ «Приват Кредит» за консультативні послуги. Натомість, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «28» число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 105,89 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.

У заяві також зазначено про те, що згідно з п. 4.2 Умов, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.5-9).

Згідно з розрахунком, наданим Банком, станом на 15.04.2014 року відповідач має заборгованість на загальну суму 16513,26 грн., яка складається з:

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 3880,36 грн.;

- заборгованість за пенею 11370,36 грн.;

- штраф (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 762,54 грн. (а.с.3-4).

Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу" (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)).

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Враховуючи, що заявою позичальника № DNH4KP34490722 передбачений кінцевий термін повернення кредиту 19.06.2008 року (а.с.5 на зв.), суд дійшов висновку, що саме з цієї дати у позивача виникло право вимоги до відповідача у разі невиконання останнім зобов`язань за кредитним договором. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, пунктом 5.5. яких передбачено збільшення строку позовної давності до 5 років, відповідачем не підписані, а тому не беруться судом до уваги, оскільки за змістом ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності між сторонами укладається у письмовій формі. Заява позичальника від 19.06.2006 року домовленості щодо збільшення строку позовної давності не містить. Дана позиція узгоджена з позицією ВСУ від 04.11.2015 року у справі № 6-1926цс15.

Враховуючи, що з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернулося 25.06.2014 року, тобто з пропуском трирічного строку звернення до суду (позовної давності), визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів пропуску строку з поважних причин позивачем суду не надано, суд, з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності та положень ст. 267 ЦК України, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,12,13,18,62,64,76,81,89,141,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 6,11,252-255,256,257,261,267,526,625,629,1048,1050,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Роз`яснити, що відповідно до Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину.

Повне рішення складено 05.06.2020 року.

Дані про учасників справи:

позивач Акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50,

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: А. Г. Багрова