Постанова

Іменем України

02 червня 2020 року

м. Київ

справа № 466/5386/17

провадження № 61-45375св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Львівська міська рада,

третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюба Лариса Ярославівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюба Л. Я., про встановлення факту, що має юридичне значення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що її батько перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2

ОСОБА_2 родичів не мала, а тому єдиною родиною для неї були вона (позивач) та її батько.

Після смерті батька вона повністю стала опікуватися ОСОБА_2 , водила її до лікарні, готувала їжу, прибирала, оплачувала комунальні послуги.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно у вигляді квартири на АДРЕСА_1 .

У прийнятті спадщини їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років.

З урахуванням наведеного, позивач просила встановити факт проживання її однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 01 листопада 2001 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року у складі судді Невойта П. С. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Також суд зазначив, що показання свідків не є достатніми для доведення факту проживання зі спадкодавцем впродовж вказаного часу однією сім'єю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позов частково, виходив із доведеності позивачем факту проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років і до дня смерті ОСОБА_2 , що дає їй право на спадкування за законом відповідно до статті 1264 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, Львівська міська рада подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Львівської міської ради аргументована тим, що заявник не погоджується з висновком апеляційного суду про задоволення позову ОСОБА_1 , вважає, що суд вирішуючи спір, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та постійного проживання у квартирі спадкодавця, а показання свідків не є належним доказом вказаних обставин.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить залишити постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2018 року без змін як таку, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюба Л. Я., про встановлення факту, що має юридичне значення.

Витребувано із Шевченківського районного суду міста Львова зазначену справу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 та спадкодавець ОСОБА_2 проживали в одному будинку в м. Львові. Зокрема, позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 за життя була зареєстрована і проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 з 1997 року вів спільне господарство з ОСОБА_2 та перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах. Позивач також допомагала по господарству.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер і весь тягар щодо догляду та піклування за ОСОБА_2 взяла на себе ОСОБА_1 .

За життя ОСОБА_2 вважала ОСОБА_1 єдиною донькою, інших родичів у неї не було.

Згідно з показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які апеляційний суд визнав допустимими доказами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.

За життя ОСОБА_2 допомагала водити доньку ОСОБА_1 до дитячого садочка, відповідно ОСОБА_8 допомагала ОСОБА_2 готувала їжу, прибирала, оплачувала комунальні послуги, возила до лікарні. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_8 , як медик, піклувалася про здоров'я ОСОБА_2 та в неї проживала.

Згідно з актом ЛКП «Варшавське-407» від 22 лютого 2018 року ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації разом із ОСОБА_2 на АДРЕСА_1 до дня її смерті.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_2 в указаний у заявлених вимогах період зі спадкодавцем і до дня смерті останньої, під час проживання вони були пов`язані спільним побутом, разом вели господарство, робили спільні витрати, спрямовані на забезпечення життєдіяльності сім`ї, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та встановив факт проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме: з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням положень статті 3 СК України, що набрали чинності з січня 2004 року.

Доводи касаційної скарги Львівської міської радивисновків суду апеляційної інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки апеляційного суду, який надав їм належну правову оцінку, а також зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновком апеляційного суду. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Львівської області від 13 вересня залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук