Справа № 638/515/20
Провадження № 2/638/2436/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Шестака О.І.

за участю секретаря Цуваревої Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61002, м. Харків, м-н Свободи, Держпром, 3 під`їзд) про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

15.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просить суд захистити майнові права позивача, стягнути заподіяну шкоду з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень не до отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року; захистити майнові права позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2005 року, пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» надалі по тексту - Закон 2262 (пенсійна справа № 100/27281, пенсійне посвідчення ветерана ОВС А, № 006680, від 20.10.2004 р.).

Позивач зазначив, що відповідно до цього закону норма, яка діяла на час виходу на пенсію Позивача встановлювала основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення при вислузі 44 роки. Про це свідчить копія висновку про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону Закон 2262, яку позивач отримав 08 лютого 2019 року в ГУ ПФУ а Харківській області.

З 01.01.2016 року Відповідач провів перерахунок пенсії Позивача з суми 8377,20 грн. застосувавши розмір грошового забезпечення за вислугу 44 роки 70%. Пенсія Позивача склала 5864,04 грн., що на 1675,44 гривні менш, аніж мало бути призначено до встановленого розміру пенсії 90%.

Виходячи з наведеного Позивач зазначив, що на його думку він недоотримав з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року (чотири роки) гроші в сумі 80421,12 грн. На цю суму позивачу спричинена шкода, Відповідачем за цим позовом. Ці гроші є власністю Позивача.

Позивач зазначає, що права військовослужбовця та осіб прирівняних до них, встановлені в ч. 2 ст. 6; п.5 ст.17; ст.19; ст. 24; ст.46 Конституції України гарантовані Державою та є нормами прямої дії.

Зразковою справою № 240/5401/18, яка затверджена Верховним Судом України, дій ПФ України по зменшенню розміру пенсії, при перерахунку пенсії, визнані неправомірними.

Позивач вважає, що Відповідач порушив права Позивача на отримання пенсії 90% від грошового забезпечення при вислузі 44 роки застосувавши зворотну дію закону, чим заподіяв майнову шкоду Позивачеві, яка має бути відшкодована з урахуванням індексу споживчих цін за 2019 рік. У відповідності до таблиці індексу споживчих цін розташованому на сайті Міністерства фінансів України - індекс склав 104,1% за 2019 рік. Виходячи з викладеного ця сума складає - 83718,38 грн.

На думку Позивача, протиправні дій ГУ ПФ України в Харківській області призводять до того, що Позивач має докладати надмірних зусиль з поновлення свого права власності гарантоване йому Конституцією, таким чином позивач вважає, що йому спричинено моральну шкоду незаконними діями ГУ ПФ України в Харківській області. Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений за загально відомою методикою проф. ОСОБА_2 , яка Рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань».

Згідно розрахунку проведеному Позивачем на основі цієї методики, виходячи із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності на справедливості розмір спричиненої моральної шкоди Позивачем оцінено у 76512,6 грн.

Позивач зазначив, що згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.Просили розглянути справу у їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Стосовно позовної вимоги про захист майнових прав позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії, суд зазначає наступне:

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 ЗУ від 02.06.2016 р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом ст. 19 ЦПК України як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України)

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом п.1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У п. 2 ч. 2 ст. 4 КАС України, закріплено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Приписи ст. 20 КАС України розмежовують предметну юрисдикцію адміністративних судів.

Частина 1 ст. 20 КАС України визначає предметну юрисдикцію для місцевих загальних судів як адміністративних судів, згідно її приписів місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Згідно приписів частини 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

З огляду на приписи ст. 20 КАС України, суд робить висновок, що позовна вимога ОСОБА_1 про захист майнових прав позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90 % грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії підсудна окружним адміністративним судам.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чино, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовної вимоги захистити майнові права позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії, слід закрити у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовної вимоги захистити майнові права позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії.

Повідомити ОСОБА_1 про те, що справа у вказаній частиніпідлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий