КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/296/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Коцюрби О.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни, на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року, постановлене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Мицик Ю.С.,

по цивільній справі № 753/22638/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи своївимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг, підписав заяву №б/н від 01.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов`язання позивач належним чином виконав. У той час, як внаслідок невиконанням ОСОБА_1 належним чином взятих зобов`язань, виникла заборгованість, яка станом на 07.11.2018 року склала 72 953,33 грн., з яких: тіло кредиту - 23 708,12 грн.; нараховано процентів за користування кредитом - 23 204,97 грн.; пеня - 22 090,08 грн.; штрафи: 500 грн. - фіксована частина, 3 450,16 грн. - процентна складова.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2019 рокупозов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.02.2011 року у сумі 25 564,46 грн. (23708,12 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 138,98 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом з 23.07.2014 року по 30.08.2014 року, 500 гривень штраф ( фіксована частина), 1217,36 гривень штраф (процентна складова), а також судовий збір 617,44 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування рішення в частині відхилених позовних вимог щодо стягнення пені та процентів за користування кредитом в період з 01.09.2014 року по 07.11.2018 року, та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Посилаючись на те, що суд першої інстанції, визнавши право банку на отримання процентів за користування кредитом в період з 23.07.2014 року по 30.08.2014 року за ставкою 27,6% річних, безпідставно відмовив банку у стягненні процентів за вказаною ставкою за весь період користування кредитними коштами. Зазначаючи також, що суд помилково відмовив позивачеві у стягненні з відповідача нарахованої пені з посиланням на заборону подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення, оскільки штрафи та пеня згідно умов та правил надання банківських послуг нараховуються за порушення різних умов кредитного договору.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви від 01.02.2011 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 4 600 грн.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Зменшуючи розмір процентної складової штрафу, суд першої інстанції виходив з фактично зменшеної суми задоволених вимог.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень щодо рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та штрафів, судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не переглядається, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією, суд першої інстанції виходив з того, що вони становлять подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів того, що позичальник надавав згоду на зміну банком процентної ставки за договором. Зазначаючи, що вимоги про стягнення процентів підлягають до задоволення лише за період до збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки, тобто з 23.07.2014 року по 30.08.2014 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Беручи до уваги те, що суд першої інстанції своїм рішенням в частині, яка не оскаржується позивачем, визнав право банку на отримання процентів за користування кредитом в період з 23.07.2014 року по 30.08.2014 року за ставкою 27,60% річних, тобто прийшов до висновку щодо досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору, колегія суддів вважає, що суд безпідставно відмовив банку у стягненні процентів за вказаною ставкою за весь період користування кредитними коштами.

Так як відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка з розраховувалася виходячи з 27,60% на рік. У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався: в період часу з серпня 2014 року по березень 2015 року -32, 40%; з квітня 2015 року по листопад 2018 року - 43,20% .

Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами

Згідно із ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 27,60% до 32,40% та до 43,20% річних, скріплених підписом позичальника. Що свідчить про недоведеність заявлених вимог в частині стягнення з позивальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 23 204, 97 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що встановлені судом вище обставини є підставою для відмови у стягненні процентів за користування кредитом з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року, повністю, оскільки сторони погодили між собою процентну ставку саме в розмірі 27,60,5% річних (в місяць 1,90% ), право на стягнення яких має АТ КБ «ПриватБанк».

Беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача підлягає також стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року, виходячи з розміру фактично отриманих позичальником коштів (кредитного ліміту), в загальному розмірі 5 318,41 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами протягом періоду з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність відмови суду у стягненні пені, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

У даному випадку, відповідальність боржника хоч і запроваджена двома різними умовами договору, але водночас надає підстави для її застосування за одне й те саме правопорушення, що полягає у сплаті неустойки (окремо й штрафу, й пені) у випадку прострочення зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та штрафних санкцій у строки, визначені цим договором.

Позивач не надав суду доказів, які б свідчили, що пеня та штрафи нараховані саме за різні правопорушення боржника. Указані обставини неможливо встановити і з наданих банком витягів з Тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, виходячи з мінливості вказаних документів.

Чинне законодавство не містить приписів щодо того, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору.

Водночас, суд приходить до висновку, що тлумачення ст. 3 та ст. 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стягуючи з відповідача саме штраф, а не пеню, суд першої інстанції керувався принципом розумності, законності та справедливості, оскільки саме стягнення штрафу сприятиме як захисту інтересів кредитодавця, так і не допустить покладення на позичальника надмірного тягаря зі сплати пені, розмір якої фактично дорівнює розміру заборгованого кредиту.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо часткової відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом в період часу з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення цих вимог в указаній частині. У решті рішення суду слід залишити без змін.

Крім того, в порядку ст. 141 ЦПК України зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 311,34 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 червня 2019 рокув частині відмови вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом згідно договору б/н від 01.02.2011 року за період з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, К/р у НБУ № НОМЕР_2 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) заборгованість за процентами за користування кредитом згідно договору б/н від 01.02.2011 року за період з 31.08.2014 року по 07.11.2018 року в розмірі 5 318,41 грн.(п`ять тисяч триста вісімнадцять гривень сорок одна копійка).

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 331,34 грн.(триста тридцять одна гривня тридцять чотири копійки).

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

суддя-доповідач:

судді: