Справа №242/1189/20
Провадження №2/242/795/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Капітонова В.І., секретар судового засідання Нарижна О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

Позивач 19.03.2020 р. звернулася до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилося спадкове майно у виді 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина зазначеного будинку належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 . Після смерті матері позивач є спадкоємцем першої черги, який своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 12.02.2020 року позивач звернулося до приватного нотаріуса м.Авдіївки із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ не містить відміток про проведення державної реєстрації в органах БТІ. Також, 12.02.2020 року позивач звернулася до державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на зазначений будинок за нею та померлою ОСОБА_2 .. Однак 17.02.2020 року позивач отримала відмову у проведенні державної реєстрації прав власності, оскільки надані позивачем документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Просить суд визнати за нею право власності на спадщину за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила задовольнити позов та розглянути справу без її участі.

Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву в якій просив розглянути справу без його участі та вирішити справу на розсуд суду.

Згідно ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.03.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Зобов`язано приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Василенко Володимира Анатолійовича надати копію спадкової справи, зведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.05.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_1 , видане 19.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області.

У зв`язку із реєстрацією шлюбу, його розірванням, повторним укладенням шлюбу, а також зміною імені, позивач дошлюбне прізвище « ОСОБА_2 » змінювала на прізвище « ОСОБА_2 », а після на прізвище « ОСОБА_2 ». Також, позивач змінювала ім`я з « ОСОБА_1 » на ім`я « ОСОБА_1 », що підтверджують копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 22.01.2002 року, копія свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 27.04.1977 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 17.12.1985 року, копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 , виданого 22.01.2002 року, та копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_6 , виданого 04.02.2020 року.

Також, на підставі зазначених документів судом встановлено, що позивач є дочкою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори 11.11.1996 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) - є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у рівних частках. Свідоцтво видано на спадкове майно, що складається з жилого будинку з належними до нього господарчими спорудами та будівлями, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, закріпленої за Авдіївською міською радою. Свідоцтво зареєстровано у реєстрі за №1-1590 та містить позначку, що воно підлягає державній реєстрації у Донецькому бюро технічної інвентаризації.

Рішенням Авдіївської міської ради від 08.10.2015 №6/64-1835 «Про перейменування вулиць та провулків м. Авдіївка» вулицю «Калініна» перейменовано на вулицю «Коксохіміків».

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті , той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень частини першої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області своєчасно, але їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю на свідоцтві про право на спадщину позначки про державну реєстрацію права власності за померлою ОСОБА_2 , про що видано постанову від 12 лютого 2020 року. Також, у постанові зазначено про неможливість отримання документів від БТІ, що здійснювало на момент вчинення правочину державну реєстрацію, будь-які документи, оскільки Ясинуватське бюро технічної інвентаризації в даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Згідно із ст. 49. Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: зокрема, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом.

Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право на спадщину в рівних частках, тобто по 1/2 частині кожна, на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Проте, дане свідоцтво не містить позначки про проведення державної реєстрації права власності на вказане майно, у зв`язку з чим позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Крім того, позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно Військової - цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області із заявою про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за нею та померлою ОСОБА_2 .

Проте, позивачу державним реєстратором відмовлено у проведенні державної реєстрації, оскільки надані документи не дають змоги встановити набуття державної реєстрації та державний реєстратор не може отримання документи від БТІ, що мало здійснити на момент вчинення правочину державну реєстрацію нерухомості, оскільки Ясинуватське бюро технічної інвентаризації в даний час знаходиться на непідконтрольній Українській владі території.

У той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя набула або володіла часткою нерухомого майна, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено.

Інших спадкоємців, які б мали право на спадкування, судом не встановлено.

Також, судом не встановлено обставин, що вказували б на те, що позивач набула або володіє іншою часткою вказаного майна неправомірно.

Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.

Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.

Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону).

Статтею 3 зазначеного Закону України передбачено засади державної реєстрації прав, згідно з якою речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Тобто, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно із ст. 12 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця та позивача права власності на нерухоме майно, встановлено, що громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення у спадкодавця та позивача права власності, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор, зокрема:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав, похідних від права власності, здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.

З урахуванням вищенаведеного, відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про проведення державної реєстрації права власності , що набуто спадкодавцем та позивачем відповідно до Закону України «Про власність», підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори 11.11.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1590, не може підставою для висновку про відсутність самого права та неможливість переходу вказаного права у порядку спадкування за законом.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори 11.11.1996 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1590, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та успадкувала іншу 1/2 частину зазначеного будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 76,77,78,258,259,265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_7 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право власності 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, що залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Селидівський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Донецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І.Капітонов