КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3648/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Виниченко Л.М.,-

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом.

Просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 26 листопада 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 949.

Зазначила, що з листопада 2018 року ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, примирення позивач не бажає. Діти проживають разом із позивачем з 2018 року. Відповідач жодного разу не спілкувався з дітьми, не цікавився їхнім життям та добробутом.

Крім того позивач зазначає, що в останні тижні спільного життя відчувала пряму загрозу своєму життю, через хворобу відповідача (епілепсія зі змінами особистості по епітипу та дисфоріями).

Майнових спорів щодо поділу спільного майна подружжя немає.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 26 листопада 2004 року Голосіївським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 949 - розірвано.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне встановлення судом обставин, що мають значення для справи.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що підтримує позовну заяву. Просить винести рішення про розірвання шлюбу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 26 листопада 2004 року між сторонами укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що з 2018 року сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Протягом останніх років сімейне життя погіршилось у зв`язку із хворобою відповідача. Майнових спорів щодо поділу спільного майна подружжя сторони не мають.

Позивач зазначає, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливо.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 5 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, правильно дійшов висновку про розірвання шлюбу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 у поданій заяві підтвердила своє бажання розірвати шлюб.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен вжити заходів щодо примирення подружжя, колегія суддів оцінює критично, з огляду на наступне.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов'язком.

Враховуючи, що з моменту винесення рішення про розірвання шлюбу (жовтень 2019 року) і до розгляду справи апеляційним судом (червень 2020 року) минуло більше семи 7 місяців, призначення подружжю строк для примирення не призведе до покращення стосунків між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено чи є у сторін неврегульовані спори відносно проживання дітей, тощо, колегія суддів відхиляє, оскільки у позовній заяві позивач вказала про відсутність будь-яких спорів між сторонами, а відповідачем, у свою чергу, не надано жодних доказів на підтвердження наявності таких спорів. Крім того, будь-які спори між подружжям можуть бути предметом окремих судових розглядів.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута без участі відповідача, відповідач був позбавлений надати суду відзив на позов та свої пояснення, колегія суддів не приймає, оскільки апеляційним судом було забезпечено відповідачу можливість, шляхом виклику до суду, надати свої пояснення, заперечення, будь-які клопотання зокрема щодо примирення сторін, утім будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, ні відповідач ні його представник не з`явились у судове засідання, доказів щодо поважності причин неявки не надали.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 жовтня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 05 червня 2020 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко