Справа № 182/4522/19
Провадження № 2/0182/1007/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Рибакової В.В.

при секретарі Затуливітер Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.07.2019 року звернулася до суду з вказаним позовом, який уточнювала (а.с.1-3,32-34). В обґрунтування позовних вимог послалась на наступні обставини.

Їй ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 20.01.1988 року, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-369, на праві спільної часткової власності належить 15/52 частин будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному договорі її прізвище зазначено як « ОСОБА_4 », яке вона мала перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_5 , та після його розірвання 31.08.2005 року, їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ». Інші 37/52 частин зазначеного будинку на праві спільної часткової власності належать ОСОБА_3 . Відповідно до договору від 19.11.1986 року, укладеного між колишніми власниками спірного будинку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідченого нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори та на підставі свідоцтва про право на спадщину, рішення Народного суду м. Нікополь від 06.04.1982 року встановлено наступний порядок користування будинком. У користування ОСОБА_7 надходить 37/52 частин будинку, що складається з частин будинку (літ.А житлова кімната 1-3, площа 5,0 кв.м., житлова кімната 1-4 площа 18,1 кв.м., житлова кімната 1-5 площа 11,0 кв.м., службове 1 площа 5,1 кв.м., службове 1 площа 2,7 кв.м., сені літ а, коридор 1-1 площа 9,7 кв.м.), сарай літ.В, підвал літ.Е, уборна літ.Д, бесідка літ. Ж4, забори 2-4, водопровід, замощення. В користування ОСОБА_8 надходить 15/52 частин будинку, що складається з частини будинку (літ.А прихожа 2-2 площа 5,9 кв.м., житлова кімната 2-3 площа 16,5 кв.м., прихожа 2-4 площа 3,5 кв.м., сені літ а-1, коридор 2-1 площа 7,9 кв.м., крильце), забор №3, уборна літ.Г.

Після укладення договору від 19.11.1986 року позивачем було перебудовано коридор 2-1 площею 7,9 кв.м. та крильце на сені 2-1 площею 9,2 кв.м. та ванну кімнату 2-5 площею 4,6 кв.м., прихожа 2-2 площею 5,9 кв.м. перейменована в сені 2-2 площею 5,9 кв.м., внесені зміни були належним чином оформлені. Належна позивачу частина будинку розташована на земельній ділянці, що є її приватною власністю. Її 15/52 частин будинку є відокремленою частиною, має окремий вхід і може бути виділена в натурі.

Вказала, що дійти згоди з співвласником щодо утримання та управління спільним майном не можливо, тому вона вирішила виділити в натурі належну їй частку будинку. Враховуючи, що взаємної згоди стосовно поділу будинку на самостійні об`єкти нерухомого майна між нею та відповідачем не досягнуто, вона просить виділити в натурі належні їй 15/52 частин у праві спільної часткової власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити її право спільної власності на вказаний будинок; визнати за нею право власності у розмірі 1/1 частин будинку літ.А сені 2-2 площа 5,9 кв.м., житлова кімната 2-3 площа 16,5 кв.м., прихожа 2-4 площа 3,5 кв.м., сені 2-1 площа 9,2 кв.м., ванна кімната 2-5 площа 4,6 кв.м., забор №3, уборна літ.Г, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.09.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відкрито провадження по справі, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті (а.с.47,48).

Ухвалою суду від 24.09.2019 року (а.с.49,50) клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено частково, витребувано у Нікопольської Державної податкової інспекції Нікопольського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в іншому відмовлено.

23.10.2019 року від відповідача надійшов відзив з додатками (а.с.60-63,64-74), згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Зазначив, що на даний час його частка у праві спільної часткової власності складає 74/104 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які знаходяться на приватизованій ним земельній ділянці. Надані позивачем документи не свідчать про поточні перепланування та не відповідають технічній характеристиці житлового будинку на сьогоднішній день. Він з 1992 року з метою поліпшення житлово-побутових умов провів реконструкцію та будівництво. На підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11.12.2009 року №76 ним було отримано дозвіл на проектування та реконструкцію індивідуального житлового будинку і господарських споруд. У зв`язку з чим сарай літ.В було збільшено в розмірах і переобладнано під гараж, збудовано прибудову до житлового будинку літ.А-1. Вказані добудовані споруди в технічному паспорті зазначаються як самочинно збудовані, тому підлягають введенню експлуатацію. Таким чином позивач просить виділити в натурі належну їй частину житлового будинку з господарськими спорудами без врахування реконструкції, яка була проведена в його частині будинку. Вказав, що має намір узаконити самочинні споруди та в подальшому укласти нотаріально посвідчений договір виділу їх часток в натурі.

03.02.2020 року за підписом представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив (а.с.81-82), в якій зазначено, що на даний час здійснено поділ об`єкта нерухомості без виділу у натурі частки із майна, що підтверджується відповідною технічною документацією. Відповідач також бажає виділити належну йому частку майна після узаконення здійснених ним перебудов, що триває з 2009 року. Виділення належної позивачу частки в об`єкті нерухомості не порушує право власності відповідача на його частку. Позивач є літньою людиною з інвалідністю, потребує стороннього догляду, тому бажає продати належну їй частину будинку і переїхати жити до доньки до м. Києва, за кошти від продажу будинку вона зможе отримувати кваліфіковану медичну допомогу. Належні їй та відповідачу частки об`єкта нерухомості знаходяться на приватизованих земельних ділянках.

Позивач у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала. Вказала, що розгляд її позову не перешкоджає роботам відповідача. Вона хоче відокремити свою частку будинку з господарськими побудовами, що суттєво збільшить його ринкову вартість, продати будинок як цілу частку, та переїхати жити до дочки у м. Київ, де буде жити та лікуватися на кошти від продажу будинку. Зазначила, що будівництво відповідача довго триває, а вона хоче відокремити свою частку зараз. Відповідач не є її родичем, у них складаються неприязні стосунки. Він ремонтує свою частину даху, при цьому шкодить її частину даху.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні просив позов задовольнити. Вказав, що відповідно до договору від 19.11.1986 року між власниками встановлено порядок користування спірним майном, на сьогоднішній день існує можливість виділу кожної частки майна в окрему частку. Позивач бажає продати своє майно за вищу ціну після виділу частки майна та переїхати до дочки. Відповідач користується земельною ділянкою позивача для виконання ремонтно-будівельних робіт, чим завдає шкоду позивачу. Також відповідач ремонтує свою частину даху, при цьому шкодить частину даху позивача. Вказав, що з позовом про усунення перешкод позивач не зверталася.

Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні (а.с.84).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.

Згідно зі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Згідно договору від 19.11.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-4840, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , яка володіла на праві приватної власності 37/52 частинами будинку АДРЕСА_1 та ОСОБА_8 , яка володіла на праві приватної власності 15/52 частинами будинку АДРЕСА_1 , встановили наступний порядок користування житловим будинком: у користування ОСОБА_7 надходить частина житлового будинку літ.А, житлова кімната 1-3=5,0 кв.м., житлова кімната 1-4=18,1 кв.м., житлова кімната 1-5=11,0 кв.м., службове 1=5,1 кв.м., службове 1=2,7 кв.м., сені літ а, коридор 1-1=9,7 кв.м., сарай літ.В, підвал літ.Е, вбиральня літ.Д, бесідка літ. Ж, паркани 2-4, водопровід, калітка, замощення; у користування ОСОБА_8 надходить частина житлового будинку літ.А, передпокій 2-2=5,9 кв.м., житлова кімната 2-3=16,5 кв.м., передпокій 2-4=3,5 кв.м., сені літ а-1, коридор 2-1=7,9 кв.м., ганок, паркан №3, вбиральня літ.Г (а.с.35).

Відповідно до Договору від 20.01.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-369, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_9 15/52 частин жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-8). Як вбачається зі свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 (а.с.10), 31.08.2005 року після реєстрації розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , ОСОБА_9 присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого КП «Нікопольське МБТІ» за №8921882 від 11.11.2005 року (а.с.9), 15/52 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 , перейменування адреси об`єкту згідно рішення №461 від 26.07.1996 року виконкому Нікопольської міської ради «Про перейменування вулиць в м. Нікополі», належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.01.1988 року, р.№2-369, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55), право власності на 15/52 частин будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 20.01.1988 року, р.№2-369, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою, форма власності: приватна спільна часткова.

Позивачем у позові зазначено, що після укладення договору від 19.11.1986 року, було перебудовано коридор 2-1=7,9 кв.м. та крильце на сені 2-1=9,2 кв.м. та ванну кімнату 2-5= 4,6 кв.м., прихожа 2-2=5,9 кв.м. перейменована в сені 2-2=5,9 кв.м. та вказані зміни були оформлені належним чином. Згідно копії технічного паспорта на 15/52 частин будинку АДРЕСА_1 виготовленого станом на листопад 2005 року(а.с.37-42), приміщення: 2-1=9,2 кв.м., 2-5= 4,6 кв.м., 2-2=5,9 кв.м. (а.с.39), згідно експлікації: до плану будівлі: сіни 9,2, ванна 4,6, сіни 5,8 (а.с.40).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №97968926 від 21.09.2017 року, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.20,21-23), ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,05 га, кадастровий номер :03:050:0085, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Також викладене вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину від 08.08.1992 року (а.с.64), посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-2168, ОСОБА_3 є власником зокрема 37/104 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного Свідоцтва на земельній ділянці площею 1250 кв.м. розташований глинобитний обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 50,7 кв.м., глинобитний обкладений цеглою сарай літ.В, цегляний погреб літ.Е, дерев`яна вбиральня літ.Г, цегляна вбиральня літ.Д, дерев`яна бесідка літ.Ж, спорудження (а.с.64-на звороті). Згідно Договору міни від 27.12.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської держаної нотаріальної контори Лещинською О.І., зареєстровано в реєстрі за №2-4011 (а.с.65), ОСОБА_3 є власником 37/104 частин житлового будинку та надвірних будівель, розташованих в АДРЕСА_1 . Як вбачається з вказаного Договору (а.с.65) на земельній ділянці площею 1250 кв.м. розташований глинобитний обкладений цеглою житловий будинок житловою площею 50,7 кв.м., глинобитний обкладений цеглою сарай літ.В, цегляний погреб Е, дощата вбиральня Г, цегляна вбиральня Д, дощата бесідка Ж, спорудження.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №44354778 від 23.09.2015 року (а.с.73), ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,0837 га, кадастровий номер :03:050:0077, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується також Державним Актом на право приватної власності на землю Серії ІІІ ДП №002928 (а.с.72) та вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 182857409 від 30.09.2019 року (а.с.51-55).

На підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 11.02.2009 року №76 «Про дозвіл забудовникам на проектування та реконструкцію індивідуальних житлових будинків і господарських споруд» (а.с.71) дозволено ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 проектування та реконструкцію належних йому 37/104 частини житлового будинку, будівництво прибудови.

Як вбачається з копії технічного паспорта на 74/104 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_3 станом на 13.08.2015 року (а.с.66-70), сарай літ.В збільшено в розмірах та переобладнано під гараж 8,20х5,09=41,7 кв.м., прибудова до житлового будинку літ.А-1 8,33х3,46=28,8 кв.м., зазначено, що вказані об`єкти збудовані самочинно ОСОБА_3 (а.с.67).

Як вбачається з відповіді КП «Нікопольське МБТІ» №1082 від 17.10.2018 року (а.с.43), позивачу було повідомлено, що згідно «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» від 18.06.2007 року, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року №55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за №774/14041, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. За наявності самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна документи щодо поділу (виділу) готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 Цивільного кодексу України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до положень ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція).

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України від 02.03.2020 року по справі №336/7085/14-ц, провадження №61-7436св19, постанові Верховного суду України від 04.04.2019 року по справі №750/4445/17, провадження №61-39527св18.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Зазначені норми процесуального права узгоджуються і з положеннями статті 20 ЦК України, згідно якої право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить сторонам на праві спільної часткової власності. На підставі рішення Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області від 11.02.2009 року №76 «Про дозвіл забудовникам на проектування та реконструкцію індивідуальних житлових будинків і господарських споруд» (а.с.71) дозволено ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 проектування та реконструкцію належних йому 37/104 частини житлового будинку, будівництво прибудови. Відповідно до технічного паспорта на 74/104 частин садибного житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на ім`я ОСОБА_3 , станом на 13.08.2015 року (а.с.66-70), сарай літ.В збільшено в розмірах та переобладнано під гараж 8,20х5,09=41,7 кв.м., прибудова до житлового будинку літ.А-1 8,33х3,46=28,8 кв.м., зазначено, що вказані об`єкти збудовані самочинно ОСОБА_3 (а.с.67). Таким чином спірний будинок з надвірними будівлями втратив тотожність з тим, які сторони отримали у власність та вказані самочинні побудови не були належним чином узаконені. Враховуючи, що об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не підлягають поділу (виділу), суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.5), тобто відноситься до переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 2522 грн. 40 коп. за дві вимоги немайнового характеру та вимогу майнового характеру (840, 80 грн. х 3 = 2522,40 грн.) компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4,12,13,76-78,81,89,141,259,263-265,268 ЦПК України, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) про виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності - відмовити.

Судовий збір в розмірі 2522 грн. 40 коп. (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн. 40 коп.) компенсувати за рахунок держави.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В. В. Рибакова