Номер провадження 22-ц/804/769/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі :

головуючого судді Мірути О.А.,

суддів Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 по цивільній справі № 219/12104/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення порядку та способу участі батька у вихованні дитини на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2019 року у складі судді Медінцевої Н.М., повне судове рішення складено 30 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 червня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

З лютого 2008 року вони мешкають окремо, син проживає з нею, спорів стосовно місця проживання дитини не було. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не виявляв бажання спілкуватися з ним та приймати участь у вихованні, жодного разу не привітав з днем народження. ОСОБА_4 вже десять років, але він навіть не знає свого батька та не має до нього ніяких почуттів.

Шлюб між нею та відповідачем розірвано 03 червня 2009 року. Вона мешкає у власній трикімнатній квартирі разом з дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вихованні їй допомагають батьки. Дітям забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дітьми та її батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дітей, їх повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. ОСОБА_4 навчається у школі № 2 м. Бахмут, відповідач школу ніколи не відвідував, будь якого інтересу до навчання дитини не проявляв. ОСОБА_4 знаходиться на обліку в дитячій міській лікарні м. Бахмут, нагляд за станом його здоров`я з лютого 2008 року і по теперішній час здійснюється мамою, батько участі не приймає.

Аліменти на утримання сина відповідач сплачує за рішенням суду, проте за період з 2008 року по 2015 рік у нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 15855 грн. У липні 2017 року відповідач звернувся до суду з позовом до неї про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Ці обставини свідчать про не бажання відповідача надавати повноцінну та достатню матеріальну допомогу сину. Таке ставлення відповідача до виконання своїх обов`язків мають свій негативний відбиток у ставленні дитини до так званого «батька». Вважає, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

У грудні 2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд встановити йому спосіб участі у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зустріч двох разів на місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини, до його повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебував у шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 28 березня 2008 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області з нього на користь відповідача стягнуті аліменти у розмірі ? частини, але колишня дружина перешкоджає йому зустрічатися з дитиною, ігноруючи всі його вимоги. Він сплачує аліменти на сина та має бажання приймати участь у його вихованні.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Артемівська Донецької області, стосовно неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору в сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення способу участі у вихованні неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зустріч двох разів на місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів в літній період для оздоровлення дитини до його повноліття - відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що дійсно з боку відповідача ОСОБА_1 за первинним позовом, який є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мало місце неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. ОСОБА_1 ніколи не намагався налагодити контакт з сином та здійснювати в повному обсязі свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню сина.

За таких обставин, суд визнав наявність усіх правових підстав для застосування крайнього заходу впливу шляхом позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав.

Суд прийняв до уваги висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки з відповідачем було проведено достатньо роз`яснювальних заходів, але вони не вплинули на виконання ОСОБА_1 своїх батьківських прав та обов`язків.

Стосовно зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів та не надав належних та допустимих доказів того, що йому чиняться перешкоди з боку відповідачки у спілкуванні сина з батьком, а також він не спростував висновок органу опіки та піклування Бахмутської міської ради, в якому зазначено, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року, тобто після прийняття рішення виконавчим комітетом Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином, батько жодного разу не зустрівся з сином. Судом враховані пояснення дитини, що батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, батько ніколи не телефонував йому та не намагався побачитися, тому він вважає ОСОБА_1 сторонньою людиною, не бажає зустрічатися з ним та приходити до нього на ніч. Тобто судом встановлено, що син не бажає спілкуватися зі своїм батьком.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем по зустрічному позову не були порушені права та інтереси позивача по зустрічному позову, а тому співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи інтереси дитини, приходить до переконання про не достатність аргументів щодо чинення йому перешкод у спілкувані з сином з боку ОСОБА_2 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, а зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити та встановити спосіб участі батька у вихованні неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом зустріч двох разів в місяць з 17 години п`ятниці до 21 години неділі кожного місяця, а також 15 днів у літній період для оздоровлення дитини до його повноліття.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції звернув увагу тільки на документи, які були надані в судовому засіданні органом опіки та піклування та пояснення самої дитини в судовому засіданні, які, на його думку, не можуть бути підставою для задоволення позову про позбавлення батьківських прав, так як в сукупності вони свідчать тільки про ухилення від виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків з виховання дитини, але не доводять винної поведінки ОСОБА_1 та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.

Посилаючись на позицію Верховного Суду від 25.04.2019 року, ст. 27 Конвенції, рішення ЄСПЛ, ст. ст. 151, 155, 164 СК України, вважає, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків. Свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. В судовому засіданні не була встановлена неналежність поведінки його, як батька, яка б могла бути підставою для позбавлення його батьківських прав. Він бажає бачитися з дитиною та звертався з цього приводу до органу опіки та піклування. Додає, що суд не взяв до уваги той факт, що він не має заборгованості по аліментам на утримання дитини.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 , кожний окремо, в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили відмовити в її задоволенні, оскільки вважають рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без їх участі

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.9).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.8) сторони розірвали свій шлюб 03 червня 2009 року.

ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своїми трьома дітьми (т.1 а.с.10), що підтверджується відповідною довідкою про склад сім`ї.

Відповідно до копії рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року (т.1 а.с.11-12) рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року скасовано, змінено розмір аліментів стягнутих рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ? частки від його заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 300 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону починаючи з 21 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття.

З копії позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 14 червня 2017 року звертався до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам (т.1 а.с.13).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментам від 02 жовтня 2017 року (т.1 а.с.14-16) станом на 01 червня 2017 року загальний розмір заборгованості у ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 9649,68 грн.

З копії посвідчення серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.17) вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 мають право на пільги як багатодітна сім`я.

З копії рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 13 грудня 2017 року за № 280 (т.1 а.с.55 зворот), встановлено порядок пробачення ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_7 - одну годину щотижня у присутності матері за попередньою домовленістю батьків. Проте ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів з приводу того, що ОСОБА_2 відмовляється виконувати вищевказане рішення та те, що у нього є труднощі у спілкуванні з дитиною із-за матері дитини.

Відповідно до висновку № 01/11-2 вих. від 04 січня 2018 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини (т.1 а.с.39-40).

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.64) у ОСОБА_1 є ще син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати якого - ОСОБА_13 .

Відповідно до копії довідки про отримання пенсії (т.1 а.с.65) ОСОБА_1 отримує пенсію за інвалідністю ІІІ групи з січня 2017 року по листопад 2017 року з вирахуванням аліментів у загальній сумі 11912,80 грн., та є учасником бойових дій (а.с.66).

З копії ухвали апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2009 року (т.1 а.с.90-92) вбачається, що вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2008 року у відношенні засудженого ОСОБА_1 - скасований, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із застосуванням акту амністії. Дане кримінальне провадження стосується вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України відносно позивача по справі - ОСОБА_10 (т.1 а.с.92-93).

Відповідно до висновку № 01/11-123 вих. від 01 березня 2018 року, орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає не доцільним встановлення порядку побачення батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 (т.1 а.с.103-105), з тих підстав, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року після прийняття рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином батько жодного разу не зустрівся з сином. Також у цьому висновку зазначені мотиви ті, що з бесіди з самою дитиною, зі слів останнього, батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу батько не телефонував, не намагався зустрітися з ним у вихідні, зустрічатися з батьком та приходити до нього на ніч хлопець не бажає та вважає ОСОБА_1 сторонньою людиною.

З копії листа начальника управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради від 21 лютого 20148 року (т. 1 а.с.106) вбачається, що про стан дитини - ОСОБА_7 піклується мати, звертається до амбулаторії під час хвороби мати, зауважень щодо догляду за дитиною немає.

Згідно характеристики з місця навчання дитини (т.1 а.с.107), батько дитини - ОСОБА_1 за весь час навчання в школі ОСОБА_7 успішністю та поведінкою дитини у класного керівника не цікавився, до школи не приходив, на батьківських зборах присутнім не був, не сплачував внески за харчування, все це робить мати дитини - ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу бесіди з дитиною (т.1 а.с.108-109) ОСОБА_7 вбачається, що він папу жодного разу не бачив, ніколи з ним не спілкувався. Папа йому ніколи не дзвонив і з його днями народження не вітав. Бачитися з батьком він не бажає, тим паче без мами, оскільки батько для нього стороння людина.

Згідно акту обстеження умов проживання дитини за заявою ОСОБА_1 вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 санітарно-гігієнічні умови задовільні, діти забезпечені усім необхідним для проживання та навчання, у дітей мається окрема кімната з усіма необхідними побутовими приладами та іграшками. За цією адресою вони проживають з матір`ю - ОСОБА_2 (т.1 а.с.110-111).

З копії розрахунку заборгованості від 14 березня 2018 року (т.1 а.с.124126) вбачається, що у ОСОБА_1 заборгованість станом на 01 квітня 2018 року складає 744,18 грн., він сплачує аліменти по 300 грн. щомісячно.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі частиною 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною 1, 2 та 5 стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з вимог його доведеності, проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можливо з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків.

Звертаючись до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, ОСОБА_2 , як на підставу заявлених вимог, посилалась на те, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не цікавиться розвитком дитини та її станом здоров`я, усі питання щодо виховання сина вирішуються особисто нею, відповідач не забезпечує сина матеріально. Крім того, позивачка зазначала, що внаслідок негативної поведінки відповідача, спілкування з ним може погіршити психо-емоційний стан сина, оскільки відповідач життям сина ніколи не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись та приймати участь у його вихованні, навіть жодного разу не привітав з днем народження. Зазначає, що сину вже десять років, він не знає батька та немає до нього почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив.

На підтвердження зазначених обставин позивачкою надані суду наступні докази: копія рішення Апеляційного суду Донецької області від 21 березня 2017 року (т.1 а.с.11-12), яким рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2017 року скасовано, змінено розмір аліментів стягнутих рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 березня 2008 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_10 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ? частки від його заробітку (доходу) але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 300 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону починаючи з 21 березня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття; копію позовної заяви, з якої вбачається, що ОСОБА_1 14 червня 2017 року звертався до суду з позовом про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам (т.1 а.с.13); копія розрахунку заборгованості по аліментам від 02 жовтня 2017 року (т.1 а.с.14-16) станом на 01 червня 2017 року загальний розмір заборгованості у ОСОБА_1 по сплаті аліментів складає 9649,68 грн.; копія посвідчення серії НОМЕР_5 073459 (т.1 а.с.17), з якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_11 мають право на пільги як багатодітна сім`я; висновок № 01/11-2 вих. від 04 січня 2018 року, за яким орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини (т.1 а.с.39-40); копія рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради від 13 грудня 2017 року за № 280 (т.1 а.с.55 зворот) в якому зазначено, що ОСОБА_1 встановлено порядок пробачення з малолітньою дитиною ОСОБА_7 - одну годину щотижня у присутності матері за попередньою домовленістю батьків. Проте ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів з приводу того, що ОСОБА_2 відмовляється виконувати вищевказане рішення та те, що у нього є труднощі у спілкуванні з дитиною через мати дитини; копія ухвали апеляційного суду Донецької області від 27 січня 2009 року (т.1 а.с.90-92) з якої вбачається, що вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2008 року у відношенні засудженого ОСОБА_1 - скасований, а кримінальне провадження закрито у зв`язку із застосуванням до нього акту амністії. Дане кримінальне провадження стосується вчиненого ним кримінального правопорушення за ч.1 ст. 122 КК України відносно позивача по справі - ОСОБА_10 (т.1 а.с.92-93); висновок № 01/11-123 вих. від 01 березня 2018 року за яким Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає не доцільним встановлення порядку побачення батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 (т.1 а.с.103-105), з тих підстав, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року після прийняття рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином батько жодного разу не зустрівся з сином. Також у цьому висновку зазначені мотиви його прийняття, а саме, що в бесіді дитина зазначила, що батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу батько не телефонував, не намагався зустрітися з ним у вихідні, зустрічатися з батьком та приходити до нього на ніч хлопець не бажає та вважає ОСОБА_1 сторонньою людиною; з копії листа начальника управління охорони здоров`я Бахмутської міської ради від 21 лютого 20148 року (т. 1 а.с.106) вбачається, що про стан дитини - ОСОБА_7 піклується мати, звертається до амбулаторії під час хвороби мати, зауважень щодо догляду за дитиною немає; в характеристиці з місця навчання дитини (т.1 а.с.107) зазначено, що батько дитини - ОСОБА_1 за весь час навчання ОСОБА_7 в школі не цікавився в класного керівника успішністю та поведінкою дитини, до школи не приходив, на батьківських зборах присутнім не був, не сплачував внески за харчування, все це робить мати дитини - ОСОБА_2 ; з протоколу бесіди з дитиною (т.1 а.с.108-109) ОСОБА_7 вбачається, що папу жодного разу він не бачив, ніколи з ним не спілкувався. Папа йому ніколи не дзвонив і з його днями народження не поздоровляв. Бачитися з батьком він не бажає, тим паче без мами, батько для нього стороння людина; актом обстеження умов проживання дитини, за заявою ОСОБА_1 зафіксовано, що за адресою АДРЕСА_1 , санітарно-гігієнічні умови задовільні, діти забезпечені усім необхідним для проживання та навчання, у дітей мається окрема кімната з усіма необхідними побутовими приладами та іграшками. За цією адресою вони проживають з матір`ю - ОСОБА_2 (т.1 а.с.110-111); копія розрахунку заборгованості від 14 березня 2018 року (т.1 а.с.124126), з якої вбачається, що у ОСОБА_1 заборгованість станом на 01 квітня 2018 року складає 744,18 грн. він сплачує аліменти по 300 грн., щомісячно.

На заперечення доводів позивачки та обгрунтування зустрічних позовних вимог відповідачем ОСОБА_1 надані наступні докази: копію рішенням № 280 від 13.12.2017 року Виконавчого комітету Бахмутської міської ради встановлений порядок порядок побачення ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - одну годину щотижня у присутності матері за попередньою домовленістю батьків ( т.1 а.с. 55, зворот); відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів ОСОБА_1 за період з 01.01.2008 року по 30.06.2017 рік (т.1 а.с. 56); копію посвідчення учасника бойових дій ОСОБА_1 від 1.08.2005 року ( т.1 а.с. 66); копію акту від 24.11.2017 року обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 , яким зафіксовано, що останній мешкає за адресою АДРЕСА_2 , власник житла ОСОБА_14 , умови проживання задовільні, в квартирі є все необхідне, побутова техніка та меблі. ОСОБА_1 створив умови для виховання синів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 (т.1 а.с.112);копію розрахунку заборгованості по аліментам від 16.11.2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , але не у повному розмірі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 4335,78 грн.; копію розрахунку заборгованості по аліментам від 14.03.2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , погашає заборгованість, внаслідок чого сума заборгованості зменшилася до 744, 18 грн.(т.1 а.с.124-126).

Відповідно до ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку зазначеним вище доказам, суд першої інстанції вважав їх достатніми для задоволення позову про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав.

Але колегія суддів не може в повній мірі погодитися з таким висновком суду першої інстанції.

Так, дійсно, з наданих сторонами доказів вбачається, що ОСОБА_1 не в повній мірі здійснює свої батьківські обов`язки відносно свого сина ОСОБА_7 і висновок суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованим, але встановлені судом першої інстанції обставини не можуть бути безумовною підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, визначених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно п. 15 цієї Постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Як свідчать матеріали справи, відповідач має позитивну характеристику, намагається виконувати свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина ОСОБА_4 , під час розгляду справи в суді послідовно заперечував проти задоволення позову про позбавлення його батьківських прав та зазначав, що має намір спілкуватися з сином та приймати участь в його вихованні, має ще одного молодшого сина та бажає, щоб брати спілкувалися між собою, до розгляду справи в суді звертався до повноважних органів з заявою про про встановлення порядку побачень з сином.

Також в суді знайшов підтвердження той факт, що після розірвання шлюбу та постановлення вироку відносно ОСОБА_1 07.02.2008 року, потерпіла по справі колишня дружина ОСОБА_15 , між колишнім подружжям стосунки так і не налагодилися.

Ч.5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Рішенням № 280 від 13.12.2017 року виконавчого комітету Бахмутської міської ради встановлений порядок побачення ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- одну годину щотижня у присутності матері за попередньою домовленістю батьків ( а.с. 55, зворот).

Висновком № 01/11-2 вих. від 04 січня 2018 року орган опіки та піклування Бахмутської міської ради визнав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки він без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини (т.1 а.с.39-40);

Відповідно до висновку № 01/11-123 від 01 березня 2018 року орган опіки та піклування Бахмутської міської ради вважає не доцільним встановлення порядку побачення батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 (т.1 а.с.103-105), з тих підстав, що за період з 13 грудня 2017 року по 27 лютого 2018 року після прийняття рішення виконавчого комітету Бахмутської міської ради про встановлення порядку побачення батька з сином батько жодного разу не зустрівся з сином. Також у цьому висновку зазначені мотиви ті, що з бесіди з самою дитиною, зі слів останнього, батька він бачив лише один раз на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, жодного разу батько не телефонував, не намагався зустрітися з ним у вихідні, зустрічатися з батьком та приходити до нього на ніч хлопець не бажає та вважає ОСОБА_1 сторонньою людиною.

Ч.6 ст.19 СК України передбаченго, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим, позиція дитини не повинна бути абсолютною для суду, якщо вона не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Надавши належну оцінку всім наданим сторонами доказам по справі, апеляційний суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування Бахмутської міської ради щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, не зважаючи на встановлене судом неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх батьківських обов`язків, враховуючи його позитивну характеристику, бажання налагодити спілкування з сином та виконувати свої батьківськи обов`язки належним чином, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення рішення про відмову у задоволенні первісного позову про позбавлення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав у відношенні до його малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стосовно зустрічного позову апеляційний суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки повинні виховувати дитину в дусі поваги до прав інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитинну.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи наведене, та виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, колегія суддів вважає, що саме в інтересах дитини є налагодження добрих відносини сина з батьком.

Права батьків щодо дитини є рівними (стаття 141 СК України). Реалізація таких прав повинна відбуватися із дотриманням загальних засад регулювання сімейних відносин, закріплених у статті 7 СК України, згідно з якими сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Судом не встановлено зловживання спиртними напоями, аморальної поведінки батька, що могло б зашкодити розвитку дитини. Судом встановлено, що у даній справі як мати так і батько мають однакові соціальні можливості для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, включаючи матеріальне забезпечення, виховання сина, піклування про його здоров`я, фізичний та моральний розвиток, мають позитивні характеристики та належні умови для забезпечення потреб малолітньої дитини.

З огляду на зазначене, з метою дотримання балансу інтересів та прав батьків, налагодження стосунків між батьком та сином, колегія суддів, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням ставлення сина до батька та відсутність спілкування між ними тривалий час, колегія суддів вважає, що побачення з дитиною необхідно встановити за місцем проживання батька до 2-х разів на місяць, починаючи з 17-ї години до 20 -ї години неділі кожного місяця.

Після відновлення стосунків сина з батьком, відповідач не позбавлений права ставити питання про зміну графіку його побачень з сином.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволені первісних позовних вимог та частковому задоволенню зустрічних позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_16 , скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2019 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог у повному обсязі, та частковому задоволенню зустрічної позовної заяви, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 440,00 грн. (960 грн. - за подання зустрічної позовної заяви + 480 грн. - за подання апеляційної скарги) покладаються на ОСОБА_2 і відповідно підлягають стягненню з неї на користь ОСОБА_16 (пропорційно до розміру задоволених вимог).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 грудня 2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_7 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради, про встановлення порядку та способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Встановити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- два рази на місяць з 17-ї години до 20 -ї години неділі кожного місяця.

В решті зустрічних позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покласти на Орган опіки та піклування Бахмутської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 440 (одна тисяча чотириста сорок ) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення виготовлено 11 червня 2020 року

Суддя: