Справа № 487/5631/15-ц
Провадження № 4-с/487/35/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2020 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С., розглянувши в судовому засіданні скаргу Велікданова Сергія Костянтиновича в інтересах ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на дії головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тульчевської М.М., -

ВСТАНОВИВ:

19 лютого 2020 року скаржник звернувся із вищезазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.12.2019 року.

Скаржник в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про слухання справи.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про слухання справи.

Дослідивши скаргу, наявні матеріали суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

05 грудня 2019 року головним державним виконавцем Заводського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - Тульчевської М.М. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа № 487/5631/15-ц виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 01 квітня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість за кредитним договором в розмірі 243,60 грн., без прийняття до виконання на підставі п.2 ч.4 ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження», зокрема: пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

21 грудня 2016 року державним виконавцем Центральним ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницької області винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання в порядку п.5 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», що в свою чергу перервало строк пред`явлення такого документа до виконання з дня його повернення, про що свідчить відповідна відмітка на виконавчому документі, яку в свою чергу

На момент набрання чинності Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, строк пред`явлення виконавчого документа №2/487/2318/15 не сплив, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи пункту 5 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 та положення статті 12 зазначеного Закону.

Таким чином, строк пред`явлення виконавчого документа №2/487/2318/15 до примусового виконання починається з вступного дня тобто з 22 грудня 2016 року по 22 грудня 2019 року.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 12 "Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 6 Конституції України визначає, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. Зет. 129 Конституції України вказано, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч 2 ст. 2 та ст. 10 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно доч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про неправомірність винесення державними виконавцем оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», з причин пропуску встановленого законом строку пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, ст.ст.11, 37 Закону України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Велікданова Сергія Костянтиновича в інтересах ТОВ "Фінансова компанія управління активами" на дії головного державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Тульчевської М.М. - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в частині винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 05.12.2019 року по виконанню виконавчого листа № 487/5631/15-ц виданого 01.04.2016 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення (ухвали).

Суддя Д.Г. Нікітін