РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа №:755/3899/20

Провадження №: 2/755/2589/20

"02" червня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Міроненко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Груп», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, -

у с т а н о в и в:

06.03.2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, у якому просить суд визнати за нею майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, за адресою АДРЕСА_1 , як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно договору про пайову участь у фінансуванні будівництва №03/13-01 від 13.01.2006 року.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 13.01.2006 року між відповідачем та третьою особою у справі був укладений договір про пайову участь у фінансуванні будівництва №03/13-01. Згідно п. 2.1. договору пайової участі, пайовик зобов`язався прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва підземного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , а організація зобов`язалася після завершення повного циклу будівельних робіт та введення паркінгу в експлуатацію, передати пайовику (при умові внесення останнім 100 відсотків внеску до моменту пайового внеску) по акту приймання-передачі частину підземного паркінгу - 1 (одне) машиномісце, яке має наступні параметри: машиномісце № НОМЕР_1 ; розмір машиномісця 3х6 метрів. Розмір пайової участі пайовика (вартість машиномісця) на день укладання сторонами цього договору становить 75750,00 грн. з ПДВ (п. 2.3. договору пайової участі). Відповідно до п. 4.1. договору пайової участі, пайовик до 06.09.2006 року сплачує на розрахунковий рахунок організації 100% вартості машиномісця згідно п. 2.3. договору. З п. 2.6. договору пайової участі вбачається, що після виконання пайовиком вимог п. 4.1. цього договору, вартість машиномісця є незмінною. На виконання п. 4.1. договору пайової участі, 31.08.2006 року третя особа у справі сплатила на користь відповідача грошові кошти в загальному розмірі 75750,00 грн. На підтвердження виконання пайовиком своїх зобов`язань за договором пайової участі, організацією було надано останньому довідку від 28.09.2006 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 здійснила інвестування в будівництво підземного паркінгу №23 розміром 3х6 метрів у житловому будинку по АДРЕСА_1 , в розмірі 100%, що складає 75750,00 грн. Таким чином, пайовик належним чином виконала свої зобов`язання щодо оплати пайової участі (вартості машиномісця) за договором пайової участі №03/13-1 від 13.01.2006 року. 01.03.2017 року між позивачем, третьою особою у справі та відповідачем було укладено договір відступлення прав вимоги, згідно з умовами якого позивачка набула права вимоги і стала кредитором (новим пайовиком) за договором пайової участі №03/13-01 від 13.01.2006 року Як вбачається з п. 2 Договору цесії, Цедент здійснив пайовий внесок у сумі 75750,00 грн. з ПДВ на рахунок Організації для будівництва зазначеного паркінгу, а остання після введення в експлуатацію повинна передати Цеденту, а після відступлення ним права вимоги за Договором пайової участі - Цесіонарію, машиномісце № НОМЕР_1 розміром 3х6 метрів. Відповідно до пункту 4 Договору цесії, Цедент підписанням цього Договору підтверджує отримання грошових коштів від Цесіонарія у розмірі 75750,00 грн. без ПДВ, до моменту підписання цього Договору, в якості компенсації Цєденту витрат, пов`язаних з виконанням своїх зобов`язань за Договором пайової участі, та сплати на користь останнього плати за відступлені права за цим Договором. Пунктом 12 Договору цесії встановлено, що договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань. З пункту 6 Договору цеєії вбачається, що з моменту набрання чинності цим Договором до Цесіонарія переходять усі права вимоги до Організації за Договором пайової участі у відповідності до умов Договору пайової участі. Відповідно до пункту 3 Договору цєсії, Цесіонарій набув право вимагати від організації належного виконання зобов`язань, які виникають із Договору пайової участі. Згідно пунктом 1) частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до положень статті 513 ЦК, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи зазначене, до Позивача перейшли права нового кредитора пайовика за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва №03/13-01 від 13.01.2006р. на підставі Договору відступлення права вимоги (цесії) від 01.03.2017 року укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ТОВ «Юга ГРУП». Як вбачається з пункту 2.4 Договору пайової участі, при одержанні коштів від пайовика для фінансування будівництва паркінгу у Організації виникають боргові зобов`язання перед Пайовиком. Вказані зобов`язання погашаються Організацією з моменту передачі пайовику по завершенню будівництва Паркінгу документів для оформлення права власності на машиномісце, при умові здійснення останнім 100 відсотків пайового внеску, передбаченого п. 2.3 договору пайової участі. Відповідно до пунктів 3.2.1 та 3.2.2 Договору пайової участі, Організація взяла на себе зобов`язання здійснити фінансування залучених від Пайовика коштів на будівництво паркінгу, а також сприяти будівництву паркінгу для його введення в експлуатацію і оформлення права власності Пайовика на машиномісце у встановлені цим Договором терміни. Згідно з пунктом 2.2 Договору пайової участі, запланований термін завершення будівництва - 2 квартал 2008 року. В порушення умов Договору про пайову участь, Відповідачем станом на дату звернення до суду з цією позовною заявою, будівництво проінвестованого об`єкту не завершено, паркінг в експлуатацію не введено, та право власності Позивача на машиномісце, відповідно, не оформлено, що у свою чергу порушує права Позивача, як інвестора за Договором про пайову участь у фінансуванні будівництва №03/13-01 від 13.01.2006 року. Відповідно до частини п`ятою статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів. Згідно з статтею 4 Закону України·«Про інвестиційну діяльність», об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь яке майно, а також майнові права. Відповідно до статті 177 ЦK України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага. Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно з частиною другою статті 190 ЦК України, майнові права визнаються речовим правами. Відповідно до частини третьою статті 331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно частини другої статті 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації - з моменту прийняття його до експлуатації, а в разі, коли право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації - з моменту державної реєстрації. Згідно з пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-50-2309 від 22.06.2007 року, квартира є об`єктом інвестування в об`єкті будівництва, який після завершення будівництва стає окремим майном. До завершення будівництва проінвестованого об`єкта нерухомого майна та прийняття його до експлуатації, Інвестору належать майнові права на нього. Майнове право можна визначити як «право очікування», воно є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому (позиція Верховного Cуду України у справі Nоб265цсlб від 30.03.2016). Виконання грошових зобов`язань за інвестиційною угодою, а саме повна сплата вартості об`єкта інвестування (стовідсоткова передоплата), свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт (позиція Верховного Cyду України у справах 6-98цс13 та за №6-85цс13). Враховуючи те, що зобов`язання Пайовика за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва №03/13-01 від 13.01.2006р. щодо здійснення інвестування в нерухоме майно·- машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, що заходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є повністю виконаними, а будівництво проінвестованого об`єкту не завершене та паркінг в експлуатацію не введено, Позивачу, як інвестору, належать майнові права на даний об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 11.03.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 15.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, 02.06.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позов сторона позивача підтримує та просить його задовольнити, а також не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, направлена на адресу місцезнаходження відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судова кореспонденція неодноразово поверталась до суду без вручення адресату. Виклик представника відповідача в судове засідання також здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному Інтернет-сайті судової влади. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що сторона позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення.

За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.01.2006 року між відповідачем та третьою особою у справі був укладений договір на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №03/13-01.

Відповідно до змісту даного договору:

1.1. Предметом договору є пайова участь пайовика у фінансуванні будівництва підземного паркінгу, який є невід`ємною та складовою частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , який будується організацією на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 01.06.2005 №910 та договору оренди земельної ділянки від 30.05.2005 №66-6-00277;

2.1. Згідно з умовами цього договору пайовик зобов`язується прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва підземного паркінгу за адресою: АДРЕСА_1 , а організація зобов`язується після завершення повного циклу будівельних робіт та введення паркінгу в експлуатацію передати пайовику (при умові внесення останнім 100 (ста) відсотків пайового внеску) по акту приймання-передачі частину підземного паркінгу 1 (одне) машиномісце, яке має наступні параметри: машиномісце № НОМЕР_1 ; розміри машиномісця 3х6 метрів;

2.2. Запланований термін завершення будівництва - 2 квартал 2008 року;

2.3. Розмір пайової участі пайовика (вартість машиномісця) на день укладання сторонами цього договору становить 75750,00 грн., в т.ч. ПДВ 12625,00 грн.;

2.4. При одержанні коштів від пайовика для фінансування будівництва паркінгу у організації виникають боргові зобов`язання перед пайовиком. Вказані зобов`язання погашаються організацією з моменту передачі пайовику по завершенні будівництва паркінгу документів для оформлення права власності на машиномісце, при умові здійснення останнім 100 (сто) відсотків пайового внеску, передбаченого п. 2.3. цього договору;

2.5. Організація має право без погодження з пайовиком переносити строк закінчення будівництва, але не більше, ніж на 90 днів;

3.1. Пайовик бере на себе зобов`язання прийняти пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу в розмірі та у строки, установлені розділом 4 цього договору;

3.2. Організація бере на себе зобов`язання: здійснити фінансування залучених від пайовика коштів на будівництво паркінгу; сприяти будівництву паркінгу для його введення в експлуатацію і оформлення права власності пайовика на машиномісце у встановлені цим договором терміни; після внесення пайовиком 100 відсотків пайового внеску, передбаченого п. 2.3. даного договору, видати йому довідку про внесення 100 (ста) відсотків вартості машиномісця; після внесення пайовиком 100 відсотків пайового внеску, передбаченого п. 2.3. цього договору, та введення паркінгу в експлуатацію, по довіреності пайовика та за його кошти, оформити право власності останнього на мшиномісце, визначене п. 2.1. цього договору;

4.1. З метою будівництва паркінгу, зазначеного в п. 2.1. цього договору, пайовик до 06.09.2006 року сплачує на р/рахунок організації 100 (сто) відсотків вартості машиномісця згідно п. 2.3. договору;

8.1. Сторони не мають права передавати свої права та обов`язки по цього договору третій особі без письмової згоди іншої сторони;

8.4. Якщо пайовик бажає уступити свої права та обов`язки по цьому договору іншій фізичній або юридичній особі до запланованої дати вводу об`єкта в експлуатацію, така переуступка здійснюється шляхом підписання сторонами трьохстороннього (за участю пайовика, нового пайовика та організації - в якості третьої особи) договору відступлення права вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2006 року третя особа у справі на виконання умов договору про пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №03/13-01 від 13.01.2006 року сплатила на користь відповідача 75750,00 грн., що підтверджується квитанцією №ПН68 від 31.08.2006 року.

Отже, первісний пайовик, який у даній справі є третьою особою, зі свого боку повністю виконала умови укладеного між сторонами договору пайової участі у фінансуванні будівництва сплативши зазначену у ньому суму коштів в повному обсязі та у встановлений договором строк.

28.09.2006 року відповідач видав третій особі у справі довідку №03/13-01 від 13.01.2006 року за змістом якої, ОСОБА_2 здійснила інвестування будівництва підземного паркінгу №23, у житловому будинку по АДРЕСА_1 , в розмірі 100%, що складає 75750,00 грн.

01.03.2017 року між ОСОБА_2 (Цедент або Пайовик), ОСОБА_1 (Цесіонарій або Новий пайовик) та ТОВ «ЮГА-ГРУП» (Організація) був укладений договір відступлення права вимоги за яким, у зв`язку з тим, що пайовик згідно договору про пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №03/13-01 від 13.01.2006 року та усіх додаткових угод до нього є кредитором за основним договором, а організація, в свою чергу, зобов`язана передати пайовику частину підземного паркінгу, який є невід`ємною частиною житлового будинку по АДРЕСА_1 , а саме 1 (одне) машиномісце за АДРЕСА_3 , розміром 3х6 метрів (згідно п. 2.1. Основного договору), керуючись ст.ст. 512-519 ЦК України, уклали цей договір відступлення права вимоги (цесії) про таке:

1. В порядку та на умовах, визначених цим договором, Цедент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором (Новим пайовиком) за Договором №03/13-01 від «13» січня 2006 року на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу, який був укладений між Цедентом та Організацією;

2. Відповідно до Основного договору, Цедент здійснив пайовий внесок в сумі 75750,00 грн. з ПДВ на рахунок Організації для будівництва зазначеного паркінгу, а остання після введення в експлуатацію повинна передати Цеденту, а після відступлення ним права вимоги за Основним договором - Цесіонарію, машиномісце № НОМЕР_1 ( НОМЕР_1) розміром 3х6 метрів;

3. За цим Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Організації належного виконання зобов`язань, які виникають із Основного договору;

4. Цедент підписанням цього Договору підтверджує отримання грошових коштів від Цесіонарія у розмірі 75750,00 грн. без ПДВ до моменту підписання цього Договору, в якості компенсації Цеденту витрат, пов`язаних з виконанням своїх зобов`язань за Основним договором, та сплати на користь останнього плати за відступлені права за цим договором;

6. З моменту набрання чинності цим договором до Цесіонарія переходять права вимоги до Організації за Основним договором у відповідністю до умов Основного договору;

7. Цесіонарій повідомлений про зміст листування і переговорів між Цедентом і Організацією;

8. У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання;

12. Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому вимога для захисту порушеного права має відповідати змісту цього права та характеру його порушення.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року №761/5156/13-ц суд касаційної інстанції зазначив, що під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майновим правом на об`єкт незавершеного будівництва є обумовлене договором право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли настали певні, але не всі, юридичні передумови, необхідні та достатні для набуття речового права. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обрала такий спосіб захисту порушеного права, який, на її думку, є ефективним і не заборонений законом. Враховуючи характер спірних правовідносин, а також встановлені судами попередніх інстанцій обставини, Велика Палата Верховного Суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав не заборонений законом та у світлі цієї справи є ефективним, оскільки іншим шляхом захистити її права позивачка не могла. Тому необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо неналежності такого обраного позивачкою способу захисту її прав як визнання за нею майнових прав на квартиру як на частку в об`єкті незавершеного будівництва. Висновки судів щодо вимоги про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 761/32696/13-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц та від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року №761/32696/13-ц вказано, що захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Укладеним між сторонами договором встановлювалися строки виконання сторонами своїх договірних зобов`язань. Встановивши під час розгляду справи, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, а також що будинок не було введено в експлуатацію, з урахуванням повної та вчасної сплати пайових внесків суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про визнання за позивачем майнових прав на вищевказані спірні об`єкти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року №761/20612/15-ц вказано, що встановивши під час розгляду справи, що позивачка повністю сплатила вартість пайового внеску за нерухоме майно, а також ту обставину, що введення об`єкта будівництва в експлуатацію не відбулось у встановлені договором строки, а товариство припинило діяльність, що ставить під сумнів можливість виконання ним своїх зобов`язань за договором, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про визнання майнових прав за позивачкою на об`єкт інвестування.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року, закріплено право на справедливий суд. З огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України, Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном» (пункт 98 рішення Європейського суду з прав людини щодо прийнятності заяви у справі «Броньовські проти Польщі» (Broniowski v. Poland), заява № 31443/96; пункт 22 рішення ЄСПЛ від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05). У контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1991 року у справі «Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява № 12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84). Установивши під час розгляду справи, що відповідач не виконав належним чином узятих за договором зобов`язань, не визнає майнових прав позивачки на спірне нерухоме майно, хоч вона і сплатила пайові внески в повному обсязі, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що є підстави для визнання за позивачкою майнових прав на спірну квартиру. При цьому суди правильно вважали, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав є ефективним, не заборонений законом, оскільки іншим шляхом вона не може захистити свої права.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 761/20844/13-ц.

13.01.2006 року третя особа у справі уклала з відповідачем договір пайової участі у фінансуванні будівництва, згідно з яким сплатила відповідачеві 75750,00 грн. розміру пайового внеску (вартості машиномісця), а відповідач в свою чергу у встановлені договором строки зобов`язався закінчити будівництво, після введення об`єкта будівництва в експлуатацію за актом приймання-передачі частини підземного паркінгу передати пайовику машиномісце і документи для оформлення права власності пайовика на цей об`єкт нерухомості.

Відповідно до ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вимог наведених норм чинного законодавства України та умов основного договору пайової участі у фінансуванні будівництва паркінгу, позивачка набула прав нового кредитора/пайовика за договором на пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №01/13-01 від 13.01.2006 року у зв`язку з відступленням ОСОБА_2 свого права вимоги згідно договору про відступлення права вимоги (цесії) від 01.03.2017 року, що був укладений між третьою особою у справі (первісний пайовик), позивачем (новий пайовик) та відповідачем (організацією, що здійснює будівництво).

Частинами 2, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України)

Відповідно до положень ст.ст. 626-629, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України.

За змістом ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Між позивачкою та відповідачем існують відносини на підставі договору пайової участі у фінансуванні будівництва паркінгу і предметом договірного зобов`язання за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, як пайового внеску у будівництво, та після завершення будівництва передання об`єкту нерухомості пайовику. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, що їх сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної зі сторін та відповідної мети договору.

Верховний Суд у своїй практиці визначає майнове право як «право очікування», яке є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно у майбутньому.

Отже, майнові права є самостійним об`єктом цивільних прав та підлягають захисту у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Майнові права визначаються як суб`єктивні права учасників цивільних правовідносин, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням речами, а також майновими вимогами, що виникають між учасниками цивільного обороту з приводу цих речей та обміну речей, робіт, послуг.

Майнові права виникають з юридичних фактів, передбачених ЦК України, іншими актами законодавства. За будь-яким договором про передавання речі боржник має передати річ, а кредитор має право вимоги передавання такої речі, яке є майновим.

Як передбачено ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст. 190 ЦК України).

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загальноприйнятий момент набуття права власності, визначений ст. 328 ЦК України на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом ст.ст. 334, 331, 392 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторона пайовика виконала свої зобов`язання за договором у повному обсязі сплативши на користь відповідача повну суму розміру пайового внеску (вартості машиномісця) у встановлений в договорі строк, що підтверджується квитанцією та довідкою про 100% здійснення інвестування будівництва, при цьому відповідно до п. 9.2. договору пайової участі, договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, або його дострокового припинення з підстав, передбачених договором.

Жодних даних про те, що вказаний договір був з будь-яких підстав, передбачених цим договором, дострокового припинений, матеріали справи не містять.

Виконання грошових зобов`язань за договором, а саме повна сплата пайового внеску (вартості машиномісця), підтверджує вчинення пайовиком дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимагати переходу майнових прав на цей об`єкт нерухомості, отримання від відповідача об`єкту нерухомості за актом прийому-передачі після завершення будівництва та після цього набуття можливості державної реєстрації свого права власності на об`єкт будівництва.

Як стверджує позивачка, і відповідне не спростоване відповідачем, станом на дату звернення до суду об`єкт будівництва в експлуатацію не введений, будівництво не завершене, машиномісце у власність позивачці не передане.

Отже, відповідач порушує встановлений договором строк завершення будівництва внаслідок чого позбавляє позивачку того на що вона розраховувала за договором пайової участі у будівництві, а саме, що відповідач закінчить будівництво, введе об`єкт будівництва в експлуатацію і відповідно позивачка матиме можливість набути право власності на машиномісце.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивачки до суду з позовом для визнання за нею майнових прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідач умови договору порушив, будівництво не завершене, забудовник не дотримується взятих на себе зобов`язань щодо строків такого будівництва, у встановлений термін не ввів будинок в експлуатацію, об`єкт нерухомості за актом прийому-передачі позивачці не передав, а тому права позивачки підлягають захисту в судовому порядку.

Пайовик, сплативши всю суму пайового внеску для фінансування будівництва об`єкту нерухомості, виконала свої зобов`язання за договором, тож оскільки вона здійснила повну оплату встановленої договором ціни і при цьому відповідачем порушені умови договору в частині завершення будівництва, вводу об`єкта в експлуатацію та передачу об`єкта інвестування позивачу, існують юридичні підстави для визнання за нею майнових прав на машиномісце, як на об`єкт цивільних прав.

За змістом ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача, оскільки в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань, при цьому суд враховує, що на даний час запланований термін завершення будівництва, який погоджений сторонами у п. 2.2. Договору (2 квартал 2008 року), сплинув, додаткових угод, які б передбачали зміну умов договору, в тому числі в частині визначення інших строків завершення будівництва, між сторонами не укладено, ці обставини не спростовано відповідачем ТОВ «Юга-Груп», який не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог і підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань, суду не надав.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені останньою судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 19, 76-81, 89, 141, 178, 247, 259, 263-265, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 6, 10, 11, 15, 16, 177, 190, 316, 317, 319, 328, 509, 512-514, 516, 526, 527, 530, 610, 611, 626-629, 638 ЦК України, Законом України «Про інвестиційну діяльність», ст.ст. 9, 41 Конституції України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Груп», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 майнові права на машиномісце № НОМЕР_1 , розміром 3х6 метрів, за адресою: АДРЕСА_1 , як на частку в об`єкті незавершеного будівництва згідно договору про пайову участь у фінансуванні будівництва паркінгу №03/13-01 від 13.01.2006 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юга-Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 10.06.2020 року.

Роз`яснюю учасникам справи, що відповідно до п. 3 Розділу 12 «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, а також строки подачі заяви про перегляд заочного рішення суду продовжуються на строк дії такого карантину.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юга-Груп» (м. Київ, вул. Володимирська, 46, );

Третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя -