Єдиний унікальний номер 229/6870/19
Номер провадження 22-ц/804/1809/20
Головуючий у 1-й інстанції Гонтар А.Л.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Гапонова А.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 229/6870/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення невиплаченої заробітної плати, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29 січня 2020 року (суддя Гонтар А.Л., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Дружківка Донецької області, текст повного судового рішення складено 29 січня 2020 року),-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця») про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 25.12.2014 року вона працювала бухгалтером у виробничому підрозділі «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Була звільнена з роботи 17.07.2017 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України в зв`язку зі скороченням штату. На день її звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по липень 2017 року, що в загальній сумі складає 26 191,73 грн: за березень 2017 року - 4 197,98 грн, за квітень 2017 року - 4 965,58 грн, за травень 2017 року - 2 764,67 грн, за червень 2017 року - 3 663,18 грн, за липень 2017 року - 10 600,32 грн. По теперішній час суми, що належать позивачу від відповідача не виплачені. Ці дії відповідача вважала незаконними, оскільки згідно з вимогами частини 1 статті 47 та частини 1 статті 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. Просила стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь суму заборгованості по заробітній платі за 2017 рік в сумі 26 191 грн. 73 коп.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 29 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 26 191,73 грн з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. Рішення в частині заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4 197,98 грн з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню, в іншій частині - після набрання рішенням законної сили.

Представник АТ «Українська залізниця» на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Крім того, відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях з центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). У зв`язку з відсутністю нарахування заробітної плати колишнім працівникам Дирекцій, відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати, що подається щомісячно в розділі ІІ статистичної звітності форми 1 ПВ.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Крім того, згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В даній справі спір виник із трудових правовідносин, тому така справа відповідно до вищевказаних норм розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як передбачено частиною 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 25.12.2014 року по 17.07.2017 року працювала на Локомотивному депо Ясинувата західне Державного підприємства «Донецька залізниця», яке наказом ПАТ «Українська залізниця» від 15.04.2016 року №303 було реорганізовано у виробничий підрозділ «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на посаді бухгалтера, з якої наказом № 5641/ДНД-ос від 10.07.2017 року позивача звільнено в зв`язку зі скороченням штату згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 8).

З розрахунків заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року ОСОБА_1 нараховано в березні 2017 року до оподаткування 4 197,98 грн, до виплати 3 379,38 грн, в квітні 2017 року до оподаткування 4 965,58 грн, до виплати 3 997,29 грн; в травні 2017 року до оподаткування 2 764,67 грн, до виплати 2 225,56 грн; в червні 2017 року до оподаткування 3 663,19 грн, до виплати 2 948,87 грн, в липні 2017 року до оподаткування 10 600,32 грн, до виплати 8 533,26 грн (а.с. 9-11).

На підтвердження нарахування позивачу за першу половину березня заробітної плати з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів, яка обліковується в касі структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», та яка позивачем не отримана, представником відповідача не надано жодного доказу, як і не вказана сума цього нарахування.

Станом на час ухвалення рішення судом заборгованість з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року позивачу відповідачем не виплачена.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивачу в день звільнення відповідачем не виплачено всіх сум, що належать їй від АТ «Українська залізниця», зокрема нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року в сумі 26 191,73 з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Однак, суд першої інстанції дійшов такого висновку внаслідок неповно з`ясованих обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду підлягає зміні.

Згідно з частиною 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 3 статті 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З наданих позивачем розрахунків заробітної плати (табуляграм) випливає, що сума нарахованої заробітної плати за березень 2017 року складає 4 197,98 грн, за квітень 2017 року - 4 965,58 грн, за травень 2017 року - 2 764,67 грн, за червень 2017 року - 3 663,19 грн, за липень 2017 року - 10 600,32 грн, що в сукупності становить 26 191,74 грн (а.с. 9-11).

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5) в березні 2017 року позивачу ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 4 197,98 грн (збігається із розміром нарахованої заробітної плати за цей місяць, зазначеним в табуляграмі, яка подана позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог), з квітня по липень 2017 року нарахування відсутні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 81 ЦПК України.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів зазначено у частині 1 статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, за змістом частин 1, 2, 4, 6 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано розрахунки заробітної плати (табуляграми), згідно з якими сума нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року складає 26 191,74 грн.

Проте, достовірність викладеної інформації в розрахунках заробітної плати не підтверджується іншими доказами, даючи оцінку яким у сукупності, суд зміг би зробити висновок про відповідні суми нарахувань заробітної плати (зокрема оплати простоїв).

Як визначено частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, що надана Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на запит суду апеляційної інстанції, за березень 2017 року ОСОБА_1 нарахована заробітна плата в сумі 4 197,98 грн, за період з квітня 2017 року по липень 2017 року включно нарахування відсутні.

Таким чином, надані позивачем докази були прийняті судом першої інстанції всупереч вимогам статті 95 ЦПК України.

Відповідно до пункту 11 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники податків, зазначені у пункті 1 частини 1 статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум, зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення).

Таким чином, надані позивачем розрахунки заробітної плати (табуляграми) не можуть бути належними та допустимими доказами на підтвердження заборгованості по заробітній платі за спірний період з АТ «Українська залізниця» перед позивачем.

Інші докази того, що позивач в спірний період виконував свої посадові обов`язки та йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату, у справі відсутні.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Українська залізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Вищезазначене узгоджується з правовим висновком, який викладений Касаційний цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц (провадження № 61-36644св18).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині, та залишенню без змін в частині стягнення заборгованості за березень 2017 року у розмірі 4 197,98 грн без утримання податку та інших обов`язкових платежів.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 123,15 грн.

Позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, з держави на користь відповідача підлягає частковому відшкодуванню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 967,86 грн, а з врахуванням необхідності стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в розмірі 123,15 грн, відповідачеві за рахунок держави підлягає відшкодуванню різниця зазначеного судового збору в сумі 844,71 грн.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Рішення в частині стягнення заборгованості за березень 2017 року в розмірі 4 197,98 грн слід залишити без змін.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 29 січня 2020 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з квітня 2017 року по липень 2017 року.

Рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року в сумі 4 197 (чотири тисячі сто дев`яносто сім) гривень 98 копійок, без утримання податку та інших обов`язкових платежів, залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» за рахунок держави судовий збір в сумі 844 (вісімсот сорок чотири) гривень 71 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: В.Б. Азевич

А.В. Гапонов

І.В. Кішкіна