Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 679/191/16-ц

провадження № 61-592 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - гаражно-будівельний кооператив «Лісний-2»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року у складі судді Сопронюк О. В. та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Костенка А. М., Гринчука Р. С., Грох Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - гаражно-будівельний кооператив «Лісний-2» (далі - ГБК «Лісний-2»), про поділ майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 червня 1987 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 грудня 2015 року розірвано.

За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти було набуто у власність майно, загальною вартістю 260 800 грн.

Згоди щодо поділу майна у добровільному порядку вони дійти не можуть, відповідач не визнає її прав на нього. Усі правовстановлюючі та технічні документи на спільне майно залишились у ОСОБА_2 , який відмовляється їх надавати. У встановленому законом порядку він не виготовив технічну документацію на гараж у ГБК «Лісний-2» у м. НетішиніХмельницької області та позбавляє її доступу до нього, тому вона не може підготувати технічну документацію для оформлення права власності на зазначене нерухоме майно.

Крім того, їй стало відомо, що придбаний за спільні кошти та зареєстрований 05 вересня 2015 року за ОСОБА_2 автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , останній на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року відчужив ОСОБА_3 . Такими діями відповідач порушив її права, оскільки вона згоди на продаж спільного автомобіля не надавала.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме виділити їй та визнати за нею право власності на: матеріали та обладнання, які були використанні у процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , вартістю 74 490 грн; телевізор «LG» вартістю 1 000 грн; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2 000 грн; пилосос «Zelmer» вартістю 1 000 грн; пральну машину «Bosch» вартістю 1 500 грн; шафу-купе вартістю 1 500 грн, а всього на загальну суму 81 490 грн. Виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на: автомобіль «Renault Scenic», 2004 року випуску, вартістю 173 810 грн; телевізор «LG» вартістю 1 000 грн; холодильник «Nord» вартістю 1 500 грн; мікрохвильову піч «Candi» вартістю 500 грн; мотопомпу «Садко» вартістю 2 000 грн; магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн, а всього майна на загальну вартість 179 310 грн. Стягнути з відповідача різницю вартості майна.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 приховала частину спільного майна подружжя, набутого ними за спільні кошти, а саме: мультиварку «Електролюкс» вартістю 2 000 грн, сушку вартістю 800 грн, електром`ясорубку «Zelmer» вартістю 2 200 грн, мантницю вартістю 1 500 грн. Зазначені побутові прилади ОСОБА_1 переховувала від нього. У них в господарстві ніколи не було мотопомпи «Садко» вартістю 2 000 грн, яку остання просила виділити йому.

Автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , придбаний його братом ОСОБА_3 і є його особистою приватною власністю, оскільки на момент його реєстрації паспорт брата був недійсним, так як не вклеєна оновлена фотографія, тому зазначений транспортний засіб було тимчасово зареєстровано за ним. 21 січня 2016 року брат зробив паспорт і того самого дня вони уклали договір купівлі-продажу автомобіля. Таким чином, власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_3 , унаслідок чого згода ОСОБА_1 на вчинення вказаного правочину була непотрібна.

З урахуванням викладеного ОСОБА_2 просив суд виділити йому зі спільного майна: телевізор «LG» вартістю 1 000 грн; холодильник «Nord» вартістю 1 500 грн; мікрохвильову піч «Candi» вартістю 500 грн; будівельні матеріали на гараж у ГБК «Лісний-2» у м. Нетішині Хмельницької області. Також просив виділити ОСОБА_1 : телевізор «LG» вартістю 1 000 грн; морозильну камеру «Атлант» вартістю 6 999 грн; пилосос «Zelmer» вартістю 1 000 грн; пральну машину «Bosch» вартістю 1 500 грн; шафу-купе вартістю 4 096 грн, мультиварку вартістю 2 000 грн, сушку вартістю 800 грн, електром`ясорубку вартістю 2 200 грн, мантницю вартістю 1 500 грн, а всього майна на загальну суму 21 095 грн. Крім того, просив виключити із акту опису майна автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , який придбано за кошти ОСОБА_3 і він належить останньому на праві власності.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10 травня 2016 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , щодо автомобіля «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_1 : матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , вартістю 55 000 грн, телевізор марки «LG» вартістю 1 000 грн, морозильну камеру «Атлант» вартістю 6 999 грн, пилосос «Zelmer» вартістю 1 000 грн, пральну машину «Bosch» вартістю 1 500 грн, шафу-купе вартістю 4 096 грн, а всього майно на суму 69 595 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_2 : автомобіль «Renault Scenic», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 142 420 грн, телевізор «LG» вартістю 1 000 грн, холодильник «Nord» вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч марки «Candi» вартістю 500 грн, магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн, а всього майно на суму 145 920 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 162 грн 50 коп. грошової компенсації різниці вартості часток. У решті позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року відчужив ОСОБА_3 автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_1 згоди на укладення зазначеного правочину не надавала, унаслідок чого він є недійсним. Доводи ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль придбано за його особисті кошти, тому він є його приватною власністю, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Вартість матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , становить 55 000 грн, оскільки гараж не введений до експлуатації і на нього відсутні правовстановлюючі документи, тому він не є об`єктом нерухомого майна, а матеріали та обладнання, які були використані у процесі його будівництва, є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з чим підлягають поділу між ними.

Побутова техніка: мотопомпа « Садко », мультиварка, сушка, електром`ясорубка та мантниця поділу між подружжям не підлягають, оскільки відсутні докази існування цієї техніки.

ОСОБА_1 слід виділити у власність: матеріали та обладнання, які були використані у процесі будівництва гаража з підвальним приміщенням АДРЕСА_1 , вартістю 55 000 грн, телевізор «LG» вартістю 1 000 грн, морозильну камеру «Атлант» вартістю 6 999 грн, пилосос «Zelmer» вартістю 1 000 грн, пральну машину «Bosch» вартістю 1 500 грн, шафу-купе вартістю 4 096 грн, а всього майна на суму 69 595 грн.

ОСОБА_2 слід виділити у власність: автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 142 420 грн, телевізор «LG» вартістю 1 000 грн, холодильник «Nord» вартістю 1 500 грн, мікрохвильову піч марки «Candi» вартістю 500 грн, магнітофон «Domotec» вартістю 500 грн, а всього майна на суму: 145 920 грн. При цьому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути грошову компенсацію різниці вартості часток у розмірі 38 162,50 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 без згоди дружини, як співвласника майна, - ОСОБА_1 відчужив своєму братові - ОСОБА_3 спірний автомобіль, чим порушив права ОСОБА_1 . Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про визнання оспорюваного договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року недійсним. ОСОБА_3 , як рідний брат ОСОБА_2 , не міг не знати, що спірний транспортний засіб є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтверджено, що автомобіль придбано ОСОБА_3 за власні кошти.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі ОСОБА_2 , хоча він звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з вибуттям у відрядження. Автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , фактично придбано братом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за власні кошти, тобто цей транспортний засіб не є майном подружжя. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання недійсним спірного правочину. ОСОБА_2 з березня 2015 року припинив шлюбні відносини з ОСОБА_1 , спільного господарства вони не вели, спільних витрат у них не було.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 679/191/16-ц з Нетішинського міського суду Хмельницької області.

У лютому 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною другою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року ОСОБА_2 відчужив своєму братові - ОСОБА_3 автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу. ОСОБА_1 згоди на укладення зазначеного правочину не надавала.

Ураховуючи викладене, суди дійшли вірного висновку про те, що оскільки ОСОБА_2 без згоди дружини - ОСОБА_1 відчужив ОСОБА_3 спірний автомобіль, чим порушив права останньої, тому оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу від 21 січня 2016 року обґрунтовано визнано недійсним.

Посилання касаційної скарги на те, що автомобіль «Renault Scenic», номерний знак НОМЕР_1 , фактично придбано братом ОСОБА_2 - ОСОБА_3 за власні кошти, на увагу не заслуговують, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені. ОСОБА_3 позовні вимоги щодо автомобіля не заявлялись.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_2 з березня 2015 року припинив шлюбні відносини з ОСОБА_1 , спільного господарства вони не вели, спільних витрат у них не було, на увагу не заслуговують, так як презумпцію спільності майна подружжя не спростовують, вищевказаний транспортний засіб сторони набули за час зареєстрованого шлюбу.

Посилання касаційної скарги на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без участі ОСОБА_2 , хоча він звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з вибуттям у відрядження, є безпідставними, оскільки останній був належним чином повідомлений про розгляд справи, а наведені ним підстави для відкладення її розгляду судом першої інстанції вірно було визнано необґрунтованими, так як вони будь-якими доказами ОСОБА_2 не підтверджені. Крім того, ОСОБА_2 подавав апеляційну скаргу, при апеляційному перегляді повністю реалізував свої процесуальні права.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

При цьому, згідно з частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 30 листопада 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 квітня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Д. Д. Луспеник