Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/170/20
Провадження №: 2/332/517/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2020 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності та договором дарування. Власником 1/2 частини будинку є ОСОБА_8 . В будинку за вказаною адресою , крім позивача зареєстрована відповідач ОСОБА_5 , яка не є членом сім`ї позивача та жодного дня не мешкала у будинку. Ніякого майна та особистих речей відповідача в будинку АДРЕСА_1 , немає. Реєстрація Відповідача у будинку має формальний характер та порушує права позивача щодо вільного розпорядження власністю.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 позов підтримали , надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просили позовні вимоги задовольнити , не заперечують проти ухвалення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов, клопотань та заяв від неї до суду не надходило.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не проживає та жодного разу вона не з`являлася за вказаною адресою. На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з нижченаведених підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про право власності, ОСОБА_1 належить 1/2 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .(а.с.8).
Будинок АДРЕСА_1 складається з двох окремих квартир, які мають окремі входи та окремі особові рахунки: 1 квартира належить позивачу, 2 квартира належить ОСОБА_8 , про що зазначено у технічному паспорті (а.с.9-10).
Крім позивача, в будинку за вказаною адресою, зареєстрована відповідач - ОСОБА_5 , яка не є членом сім`ї позивача та жодного дня не мешкала у будинку. Ніякого майна а ні особистих речей відповідача в будинку АДРЕСА_1 , немає. Реєстрація Відповідача у будинку має формальний характер та порушує права позивача, щодо вільного розпорядження власністю.
Відповідно до ст. 383 ЦК Кодексу та ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили у тому числі про позбавлення права користування житловим приміщенням.
За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м.Запоріжжя.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 05.06.2020 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік