Справа № 758/3551/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2020 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 72,04 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 становила 1/5 частину.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1993 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Зазначає, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що після смерті батька, ОСОБА_4 , приватним нотаріусом КМНО Мацібурою О.В. була відкрита спадкова справа №3/2018. Вказує, що її мати, ОСОБА_5 , своєю заявою від 31.08.2018 року відмовилась від прийняття спадщини за законом на частину майна, що належила ОСОБА_4 , таким чином, спадкоємцями є ОСОБА_1 (дочка померлого) та ОСОБА_3 (син померлого). 31.08.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Мацібури О.В. з проханням видати їй свідоцтво про спадщину на належну частку у квартирі АДРЕСА_1 , проте приватний нотаріус надала їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з того приводу, що спадкове майно не є визначеним, оскільки невизначено розмір частки спадкодавця у майні, що належить співвласникам на праві спільної часткової власності.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в ньому, та ухвалити відповідне рішення.

Відповідач-1 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила про те, що позов визнає в повному обсязі, просила позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення.

Відповідач-2 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав в повному обсязі, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 31.12.1993 року, виданого Відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації, квартира АДРЕСА_2 , належить на праві спільної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 співвласник вищевказаної квартири ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 11.04.2018 року Виконавчим комітетом Маковищанської сільської ради Макарівського району Київської області.

Позивач ОСОБА_6 є донькою померлого ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 19.01.1968 року Шевченківським ЗАГС м. Київ, а тому на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем за законом 1 черги, та одним з співвласників вищевказаної квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.08.2018 року мати позивача, ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Мацібури О.В. з заявою про відмову від прийняття спадщини за законом на частину майна, що належала ОСОБА_4

31.08.2018 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса КМНО Мацібури О.В. з заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 27.06.2019 р. приватний нотаріус КМНО Мацібура О.В. відмовила у вчиненні нотаріальної дії з підстави невизначеності розміру належної спадкодавцю частки у праві спільної власності на квартиру під номером АДРЕСА_2 , яка не обхідна для визначення складу спадкового майна, на яке необхідно видати свідоцтво про право на спадщину.

В судовому засіданні достеменно встановлено, що позивач, як спадкоємець, не має можливості оформити спадщину у нотаріуса, оскільки у правовстановлюючому документі на квартиру - свідоцтві про право власності на житло - не визначена частки спадкодавця, який був одним зі співвласників вищевказаної квартири.

Перевіряючи твердження сторін та надані ними документи, суд виходить з такого.

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України), яке знайшло своє вираження у ст. 5 ЦК України, його норми застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004 року.

Положеннями чинних на час виникнення цивільних відносин щодо права власності на квартиру ЦК Української РСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» передбачалось, як і на даний час передбачається, два різновиди спільної власності, яка виникає в тих випадках, коли майно належить на праві власності не одній, а кільком особам одночасно.

Відповідно до ст. 112 ЦК Української РСР та ст. 17 Закону України «Про власність» спільна власність існує у формах спільної сумісної та спільної часткової власності, тобто такої власності, коли її учасники мають наперед визначені частки.

За приписом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Враховуючи, що квартира була набута у власність членами однієї сім`ї, суд дійшов висновку, що квартира була набута у спільну сумісну власність.

Водночас ні ЦК Української РСР, ні Закон України «Про власність», не визначали розмір часток членів сім`ї у праві спільної сумісної власності.

16.01.2003 року Верховна Рада України прийняла Цивільний кодекс України (ЦК України), у зв`язку з чим Цивільний кодекс Української РСР та Закон України «Про власність» втратили чинність з 01.01.2004 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна виконуються за заявами всіх співвласників об`єктів нерухомого майна.

У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлюючих документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлюючих документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлюючих документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю.

Пунктом 3.3 вказаної Інструкції встановлено, що за відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Провести розрахунок часток у спільній власності, а саме: квартири АДРЕСА_2 , на даний час не є можливим, оскільки для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, а як вбачається з матеріалів справи, один із співвласників, а саме: ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Тим самим, іншим способом, ніж в судовому порядку, позивач не має можливості захистити свої права.

Відповідно до ст. 357 ЦК України, частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 370 ЦК України, розмір часток у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Позивач посилається на ту обставину, що через невизначеність розміру частки померлого у спірній квартирі, він не може належним чином оформити свої спадкові права, на спадщину яка відкрилася після смерті його батька - ОСОБА_4 .

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає, відтак слід вважати, що для успадкування частки у спільній сумісній власності після смерті іншого учасника спільної сумісної власності, справа про визначення належної йому частки вирішуватиметься в суді.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири ОСОБА_4 помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/5 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири.

Визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

На підставі наведеного, ст.ст.15, 355, 356, 370, 1218 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності - задовольнити в повному обсязі.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/5 (одну п`яту) її частини.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 20.04.2020 р.

Суддя Н. М. Ларіонова