Ухвала

11 червня 2020 року

м. Київ

справа № 520/842/14

провадження № 61-4024ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова Ігоря Юрійовича у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» про розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку, внесення змін у записи в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду віл 14 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у вищевказаній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2020 року провадження № 61-4024ск20 призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху, з наданням строку до 13 квітня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення цієї ухвали, зокрема запропоновано заявнику подати касаційну скаргу, викладену державною мовою.

У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, зокрема касаційна скарга викладена державною мовою.

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2020 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору відмовлено, запропоновано надати суду інші докази, що підтверджують неможливість сплати ним судового збору або сплатити судовий збір у розмірі 420,40 грн.

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю., яка обґрунтована тим, що указаний суддя, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у справі № 520/842/14, обмежив право заявника на судовий захист, оскільки зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір, який відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не стягується у справах даної категорії. Крім того, заявник зазначив, що повторне залишення касаційної скарги без руху не передбачено чинним Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Розглядаючи заяву ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю., суд виходить із наступного.

У відповідності до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Заява про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю. є необґрунтованою, оскільки по своїй суті є незгодою заявника з прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.

Зокрема, доводи ОСОБА_1 про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованими з наступних підстав.

За змістом оскаржуваної постанови позивач у січні 2014 року звернувся до суду із позовом в якому просив прийняти до нового розгляду його позови до Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» від 21 травня 1988 року, 26 вересня1988 року, 02 березня 1989 року, провадження по яких було втрачено внаслідок фальсифікації справ, внесення змін у записи у трудовій книжці, скасування наказів, стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, зазначеною статтею передбачено, що позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових правовідносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється також на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року по справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Крім того, безпідставними є також посилання ОСОБА_1 на звільнення його від сплати судового збору з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки заявлені ним позовні вимоги стосуються відновлення порушених трудових прав та не є вимогами про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Суд відхиляє доводи заяви про те, що повторне залишення касаційної скарги без руху не передбачено чинним ЦПК України, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Отже, звернувшись із касаційною скаргою, яка викладена іншою мовою аніж державна, суд позбавлений можливості перевірити таку на відповідність вимогам норм статті 392 ЦПК України.

Таким чином, задля реалізації заявником права на доступ до правосуддя, суд залишив касаційну скаргу без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом подання касаційної скарги в редакції, що викладена державною мовою, яка у наступному може бути об`єктом перевірки на дотримання вимог щодо форми і змісту, передбачених статтею 392 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Зміст заяви ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу судді та зводиться до незгоди з вимогою суду щодо сплати судового збору.

Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді-доповідача Гулейкова І. Ю., тому у відповідності до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати необґрунтованим заявлений ОСОБА_1 відвід судді-доповідачу Гулейкову Ігорю Юрійовичу у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Іллічівський морський торгівельний порт» про розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку, внесення змін у записи в трудовій книжці, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року.

Заяву про відвід судді-доповідача Гулейкова Ігоря Юрійовича передати для вирішення іншому судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков