печерський районний суд міста києва
27 травня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Остапчук Т.В.,
при секретарі Ткаченко Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві , 3-тя особа ОСОБА_2 про зняття арешту
Позивач звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту, накладеного на майно боржника.Позивач зазначає, що 3.02.2012р. Подільським районним судом м,Києва було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором . 5.06.2012р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. постановою було накладено арешт на все його майно. За його сприяння було реалізовано все наявне майно та 19.07.2018р. головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Листом від 15.08.2018р. начальника відділу повідомлено позивача що не передбачено підстав для зняття арешту з майна у випадку завершення виконавчого провадження на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» На сьогоднішній день виконавче провадження завершено , виконавчі дії не проводяться , однак арешт з майна не знятий чим порушуються його права , тому просить зобов`язати відповідача винести постанову про зняття арешту з усього його майна. Представник позивача ОСОБА_5 просив розглядати справу в відсутність , позов задовольнити.
Відповідач про час розгляду справи повідомлений. Відзив не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 4.12.2018р. справу направлено до розгляду за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.
До Печерського районного суду м.Києва справа надійшла 29.03.2019р.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 15.04.2019р. відкрито провадження по справі в порядку загального провадження.
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 24.09.2019р. залучено в якості 3-ї особи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»
Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 27.05.2020р. замінено ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на правонаступника ОСОБА_6
3-тя особа подала пояснення по позову. Проти позову не заперечувала.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до слідуючого.
Судом встановлено, що 3.02.2012р. Подільським районним судом м,Києва було видано виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості за кредитним договором .
5.06.2012р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пацуріною О.В. постановою було накладено арешт на все його майно.
19.07.2018р. головним державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Порядок зняття арешту з майна регулюється ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону № 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII визначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед яких, зокрема передбачена така підстава як надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Статтею 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження.

За змістом наведених положень Закону № 1404-VIII, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Із таким позовом до суду може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.ст.79, 80 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оскільки на сьогоднішній день, виконавче провадження закінчене, існують правові підстави для зняття арешту з майна позивача.

При таких обставинах суд приходить до висновку , що відповідачем не виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» , тому порушені права позивача які підлягають захисту.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимога позивача про зобов`язання відповідача винести постанову про зняття арешту з усього його майна не може бути реалізована відповідачем , оскільки виконавче провадження відсутнє , тому ефективним способом захисту його порушеного права є зняття арешту на підставі рішення суду.

Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 39,40,59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, статтями 12,13,76,77,79, 81,263,264,280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві , 3-тя особа ОСОБА_2 про зняття арешту задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), накладений 5.06.2012р постановою Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту .

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві: 03056, вул.. Виборзька, 32, м. Києві

Дата складання повного тексту рішення 4.06.2020р.

Суддя Остапчук Т.В.