Постанова

Іменем України

04 червня 2020 року

м. Київ

справа № 701/868/19

провадження № 61-4863св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави,

відповідач: Маньківська селищна рада Черкаської області, ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Маньківського районного суду Черкаської області, у складі судді

Костенка А. І., від 19 листопада 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Храпка В. Д., Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., від 06 лютого 2020 року.

Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування

У липні 2019 року перший заступник керівника Уманської місцевої прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з позовом

до Маньківської селищної ради Черкаської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення Маньківської селищної ради Черкаської області від 17 серпня

2018 року № 29-21/VІІ про продаж земельної ділянки та визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 лютого 2019 року.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2019 року між Маньківською селищною радою Черкаської області та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0072 га, кадастровий номер :01:002:0640, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 . Згідно інформації, наданої Маньківською селищною радою Черкаської області 25 квітня 2019 року

№ 801/102-14, аукціон з продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0640, не проводився на підставі положень частини другої статті 134 ЗК України, оскільки на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - торговий павільйон, який перебуває у власності ОСОБА_1 . Вказував, що у договорі купівлі-продажу відсутні будь-які відомості щодо розташування на вказаній земельній ділянці об`єктів нерухомого майна. Прокурор зазначав, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстровано будь-яких об`єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці, кадастровий номер :01:002:0640, у тому числі торгового павільйону. Отже, на думку прокурора, ОСОБА_3 н е мав права на набуття права власності на вказану земельну ділянку без проведення аукціону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області

від 19 листопада 2019 року у позові першому заступника керівника Уманської місцевої прокуратури відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 є власником павільйону, розташованого на спірній земельній ділянці, тому в силу положень статті 134 ЗК України продаж земельної ділянки має здійснюватися без застосування процедури земельних торгів.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та заступника прокурора Черкаської області залишено без задоволення. Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що оспорювана земельна ділянка підлягала продажу на земельних торгах. Суд апеляційної інстанції зазначив, що законом не передбачено обов`язковості внесення до договору оренди або купівлі-продажу інформації про наявність нерухомого майна на земельній ділянці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову першого заступника керівника Уманської місцевої прокуратури, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій в оскаржених судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі

№ 465/249/15, а також не дослідили належним чином зібрані у справі докази. ОСОБА_2 зазначає, що належний ОСОБА_1 торговий павільйон, який розміщений на спірній земельній ділянці, не є нерухомим майном у відповідності до статей 181, 182 ЦК України, факт включення його до реєстру прав на нерухоме майно не змінює правової характеристики цього об`єкту та не доводить існування на спірній земельній ділянці об`єкту нерухомого майна.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

У відзивах на касаційну скаргу ОСОБА_1 та Маньківська селищна рада Черкаської області просять залишити касаційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Маньківської селищної ради Черкаської області від 15 вересня 2017 року 19-47/VІІ селищному голові доручено укласти договір оренди земельної ділянки площею 0,0072 га по АДРЕСА_1 з

ОСОБА_1 терміном на 3 роки для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, що відносяться до категорії земель житлової та громадської забудови. Орендну плату встановлено в розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки.

04 жовтня 2017 року між Маньківською селищною радою Черкаською області (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) укладено договір оренди землі, відповідно до пункут 1 орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку комунальної власності, із категорії земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0072 га,

кадастровий номер :01:002:0640, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташовані по АДРЕСА_1 .

У пунктах 3, 4 договору оренди від 04 жовтня 2017 року зазначено, що на земельній ділянці об`єкти нерухомого майна відсутні і земельна ділянка передається в оренду без об`єктів нерухомості.

Відповідно до пункту 4 договору оренди договір укладено на 3 роки.

Згідно пунктів 15, 16 земельна ділянка передавалась в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі і цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

Відповідно до акту прийому-передачі від 04 жовтня 2017 року орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку комунальної власності із земель житлової та громадської забудови, загальною площею 0,0072 га, по АДРЕСА_1 .

09 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Маньківської селищної ради Черкаської області із заявою про передачу у власність земельної ділянки несільськогосподарського призначення, розташованої по

АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Рішенням Маньківської селищної ради № 25-42/ VІІ від 30 березня 2018 року «Про визначення земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що є об`єктом купівлі-продажу» затверджено земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що підлягає купівлі-продажу у

2018 році, та надано ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення експертної грошової оцінки земельної ділянки, площею 0,0072 га, кадастровий номер :01:002:0640, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення магазину) у АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та громадської забудови Маньківської селищної ради Черкаської області.

Рішенням Маньківської селищної ради Черкаської області від 17 серпня

2018 року № 29-21/VІІ затверджено експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 72 кв. м, несільськогосподарського призначення для будівництва і обслуговування будівель торгівлі в розмірі 9 885 грн по АДРЕСА_1 та вирішено продати зазначену земельну ділянку

ОСОБА_1

14 лютого 2019 року між Маньківською селищною радою Черкаської області і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,0072 га, кадастровий номер :01:002:0640, по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням земельної ділянки - для обслуговування будівель торгівлі, форма власності - комунальна, про що внесено запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за номером 193.

Відповідно до інформації наданої Маньківською селищною радою Черкаської області від 25 квітня 2019 року за № 801/102-14, аукціон з продажу земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0640, площею 0,0072 га не проводився, на підставі положень частини другої

статті 134 ЗК України, оскільки на вказаній земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна - торговий павільйон, що перебуває у власності фізичної особи ОСОБА_1 .

Суди встановили, що відповідно до акту прийняття в експлуатацію

від 17 січня 1978 року прийнято в експлуатацію завершений будівництвом (реконструкцією) павільйон по прийому склотари по

АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області від 28 серпня 2001 року № 143 оформлено право власності Маньківського районного споживчого товариства на павільйон прийому склотари по АДРЕСА_1 .

28 серпня 2001 року Маньківському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на вказаний об`єкт.

28 грудня 2001 року Маньківським районним споживчим товариством та ОСОБА_4 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу приміщення павільйону по прийому тари, площею 31,5 кв. м, позначеного на плані літ «А» по АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області від березня 2005 року № 1707 приміщення-павільйон по прийому тари розташоване по

АДРЕСА_2 .

01 квітня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу залишку - 40 % павільйону по АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 3.1 договору покупець набуває у власність залишок павільйону з моменту державної реєстрації цього договору.

Згідно довідки виконавчого комітету Маньківської селищної ради Черкаської області від 04 серпня 2008 року № 2088 відповідно до рішення виконавчого комітету від 17 липня 2008 року № 180 павільйону по

АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки комунального підприємства Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації від 27 вересня 2018 року № 488 станом на 01 січня 2013 року нежитлова будівля павільйону по АДРЕСА_1 зареєстрована у Маньківському відділі Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маньківського районного нотаріального округу Черкаської області 01 квітня 2005 року за 1083 (запис за реєстраційним номером 135).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 134 Земельного кодексу України

(у редакції, чинній на час укладання оспорюваного договору) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За правилом частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб;

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

За змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 657 Цивільного кодексу України (у редакції до 01 січня 2013 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (частини третя та четверта статті 334 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11 лютого 2010 року № 1878-VI до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення норм земельного законодавства під час прийняття Маньківською селищною радою Черкаської області рішення від 17 серпня 2018 року № 29-21/VII про продаж земельної ділянки, а також при укладенні 14 лютого 2019 року договору купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки. Судами встановлено, що на земельній ділянці, загальною площею 0,0072 га, кадастровий номер :01:002:0640, яка розташована по АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_1 . Маньківським відділом Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Манківського районного нотаріального округу Черкаської області 01 квітня 2005 року. Презумпція правомірності вказаного правочину не спростована. Доводи заявника про те, що павільйон по АДРЕСА_1 не є нерухомим майном спростовуються наявними у матеріалах справи доказами. Реєстрація права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості - павільйон була здійснена у відповідності до положень законодавства, які були чинними на момент його придбання. Прокурор судові рішення не оскаржував.

Посилання заявника на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 465/249/15, є безпідставними, оскільки предметом позову у вказаній справі було скасування розпорядження органу місцевого самоврядування про демонтаж самочинно встановлених дерев`яних павільйонів та літніх майданчиків, отже правовідносини та фактичні обставини у справах не є подібними.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, судами попередніх інстанцій зроблена належна оцінка доказів.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 06 лютого

2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович