ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/441/20 Доповідач Орловська Н.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Майданіка В.В.,

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2019 року у складі судді Кузьміної О.І. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

16 вересня 2019р. ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

В обґрунтуваннях заявлених вимог позивач послалась на те, що перебувала у шлюбі із відповідачем із 7.09.1991р. до часу його розірвання за рішенням суду від 22.04.2019р.

Від шлюбу мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із позивачем та перебуває на її утиманні.

Просить стягнутих на її користь із відповідача аліменти на утимання неповнолітньої дитини .

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено. Постановлено: стягнути із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із 16.09.2019 р . і до повноліття дитини.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню на підставі ст. 430 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини нерегулярно та не у повному обсязі, тоді як дитина має захворювання та потребує лікування, що визнано підставою для стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Старюк Віталій Анатолійович, посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та невідповідність висновку суду встановленим обставинам, які мають істотне значення для вирішення спору, оскільки не враховано, що із 2018р. шлюбні відносини з позивачем припинені. Дочка постійно проживає разом із ним в с. В.Кардашинка Голопристанстького району, перебуває на його повному утиманні та навчається у місцевій загальноосвітній школі. За таких обставин вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання дочки на користь позивача, яка витрат на утимання останньої не здійснює. Просить рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не наданий.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі із 7.09.1991р. до часу його розірвання за рішенням суду від 22.04.2019р.

Від шлюбу мають неповнолітню дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначила, що після розірвання шлюбу сторони проживають за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , неповнолітня дочка перебуває на повному утриманні матері, ОСОБА_2 , тоді як фінансова допомога відповідача є нерегулярною та недостатньою.

За результатом розгляду справи, суд постановив заочне рішення, тоді як відомості про те, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи та отримав позовну заяву матеріалі справи не містять, а тому був позбавлений можливості надати докази щодо фактичного свого місця проживання під час розгляду справи судом першої інстанції.

Таким чином слід дійти висновку, що заочне рішення постановлено за відсутності умов, встановлених ст. 280 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції не з`ясував обставин щодо фактичного місця проживання відповідача, а також не дослідив обставин про те, з ким із батьків проживає неповнолітня дитина, та хто із батьків несе витрати по її утиманню, тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не можна визнати обґрунтованим.

Відповідачем до апеляційної скарги надані додаткові докази щодо обставин, які мають істотне значення для розгляду справи, а тому з урахування вимог ч.3 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд визнає необхідним прийняти їх до розгляду.

Так у ході апеляційної розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу із позивачкою постійно проживає в АДРЕСА_2 , власником якого є мати відповідача, ОСОБА_4 .

Місцем проживання фізичної особи, відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України , є житло в якому вона проживає постійно або частково.

Місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років, є місце проживання її батьків, або одного із них із ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитною та батьками.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років визначається органом опіки та піклування або судом. ( ч.3 ст.29 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Із наданих відповідачем письмових доказів убачається, що із 3 вересня 2018р . ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у Великардашинській ЗОШ І-ІІІ ступенів за місцем свого постійного проживання разом із батьком. ( а.с.41-45).

29.08.2019р. комісією у складі спеціалістів служби дітей Дніпровського району м.Херсона складено акт обстеження умов проживання за місцем реєстрації сторін у будинку АДРЕСА_1 , згідно якого встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 відвідує навчальний заклад за місцем свого постійного проживання у с. Велика Кардашинка, де проживає в сім`ї батька. Крім того виявила бажання там проживати і відвідувати школу. ( а.с.79)

Зазначені обставини позивач не заперечувала і в ході розгляду спави не спростувала.

Про час розгляду скрави апеляційним судом ОСОБА_2 була повідомлена, проте в судові засідання не з`явилась, однак направила суду декілька заяв та повідомила, що аліментів не потребує, просила провадження у справі про стягнення аліментів на утримання дитимни закрити.

Враховуючи, що заявник не повідомила своєї позиції з приводу наданих їй процесуальних прав як позивачу на відмову від позовних вимог, апеляційний суд позбавлений можливості закрити апеляційне правадження на власний розсуд.

Разом із тим, надаючи оцінку вказаним письмовим зверненням, слід дійти висновку про відсутність у позивача заперечень щодо міся проживання неповнолітньої дити у віці від 10 до 14 років разом із батьком.

Враховуючи, що неповнолітня ОСОБА_3 , 2006р.н., постійно проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні, та за відсутності доказів про те, що дитина перебуває на утриманні позивача, висновок суду про стягнення із відповідача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, спростований наведеними письмовими доказами, суперечить фактичним обставинам стправи та положенням ч.5 ст. 183 СК України.

Ураховуючи встановлені обставини справи, а також відсутність спору щодо місця постійного проживання неповнолітньої дити, рівність прав та обов`язків батьків на її утримання, слід дійти висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у їх задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160,183 СК України, ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 жовтня 2019 року скасувати і постановити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і за наявності підстав, установлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення - 04.06.2020 р.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В. Кутурланова

________________ В.В.Майданік