Справа № 344/4595/20
Провадження № 2/344/2236/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.

секретаря Осадци М.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення майна з під арешту ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся у квітні 2020р. до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа що не заявляє самостійних вимог відділ ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про звільнення нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 з під арешту, накладеного постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 03.09.2013р. ВП №38746371 (номер запису про обтяження 2400834).

Під час розгляду справи позивачем було збільшено позовні вимоги, зокрема і щодо звільнення нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 з під арешту, накладеного: постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36309829), постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 08.04.2015р. (номер запису про обтяження 95351311 (спеціальний розділ)), постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36310215 (спеціальний розділ)), постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.11.2017р. (номер запису про обтяження 24013475 (спеціальний розділ)).

Позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в зв`язку з карантином.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового розгляду справи. Суд вважає, що з метою забезпечення правової визначеності сторін щодо спору справу слід розглянути за відсутності сторони та третьої особи. При цьому, жодних процесуальних заяв чи клопотань третя особа суду не подала, а відповідач позовні вимоги визнав та просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з наступним.

Так, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №1781/2007 від 08.11.2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» (в подальшому ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_2 , за яким останнім отримано кредит в сумі 101750 доларів США (а.с.7-9), було укладено 08.11.2007 року договір іпотеки нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 76.6 м.кв., житловою 53.1 м.кв., що належить іпотекодавцю ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Данилів Т.Д. (а.с.10-14).

Згідно договору №1781/2007 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 26.09.2019 року, та договору про відступлення прав за іпотечним договором від 26.09.2019 року, останній посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черняком А.Л. за №728, укладених між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 , відійшло до позивача ОСОБА_1 право вимоги в т.ч. по іпотечному договору від 08.11.2007 року (а.с.15-21). Внесено відповідні зміни у встановленому порядку щодо нового обтяжувача за вказаним іпотечним договором.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.23-25) запис листопада 2007 року №5996494 за договором іпотеки від 08.11.2007р. стосується заборони нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_2 , внесеного за заявою ВАТ КБ «Надра» (попередній іпотекодержатель).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про заставу» застава це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Аналогічні положення містяться в статті 572 Цивільного кодексу України. А визначення іпотеки міститься у ст.1 Закону України «Про іпотеку».

Окремим видом застави є іпотека за ст.575 ЦК України, яка підлягає державній реєстрації за ст.577, 585 цього ж кодексу.

Порядок звернення стягнення на заставлене майно визначено ст.589-591 ЦК України та ст. 48-51 Закону України «Про виконавче провадження».

Водночас, і п.7.1 договору іпотеки передбачено порядок задоволення вимог іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Бажаючи реалізувати право на заставне майно, як доводила сторона позивача, іпотекодержателю позивачу 01.04.2020р. стало відомо, що на іпотечне майно накладено вподальшому арешти за постановами органів ДВС.

Відповідно до частини 1 статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Однак, постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Бойко М.І. від 03.09.2013р. ВП №38746371, державна реєстрація 06.09.2013р. (номер запису про обтяження 2400834), було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , зокрема на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки (а.с.24).

Отже, на час накладення арешту на дану квартиру, здійснюючи державну реєстрацію обтяження, була здійснена вже попередньо державна реєстрація іпотеки.

Постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грейда Б.І. від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36309829), було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , зокрема на квартиру загальною площею 76.6 м.кв., житловою 53.1 м.кв., що є як встановлено судом предметом іпотеки (а.с.50зв-51).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Середюк В.Ю. виданої 08.04.2015р., державна реєстрація 10.04.2015р. (номер запису про обтяження 95351311), було накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , зокрема на нежитлове приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в с.Дунів Заліщицького р-ну Тернопільської області.

Зважаючи на те, що запис не стосується об`єкта набутого права позивачем, тобто квартири, та не є предметом іпотеки, вимога позову в цій частині є безпідставна та до задоволення не підлягає.

Постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Грейда Б.І. від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36310215 (спеціальний розділ)), накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , до якого відноситься і квартира, належна боржнику, іпотекодержателем якої є на даний час позивач.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.11.2017р., державна реєстрація 19.12.2017р. (номер запису про обтяження 24013475 (спеціальний розділ)), накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , до якого відноситься і квартира, належна боржнику, іпотекодержателем якої є на даний час позивач.

Отже, як встановлено судом під час розгляду даної справи, договір іпотеки зареєстровано в Державному реєстрі, а накладення арешту майна боржника відділом ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (на сьогодні Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)) 03.09.2013р., 23.11.2017р. та 22.04.2020р. (щодо останнього, то два записи про обтяження 36309829 та 36310215 були вчинені одним державним виконавцем ОСОБА_3 за постановою №61067499 у одному і тому ж ВП) вчинене при перебуванні нерухомого майна в реєстрі іпотек, і арешт такого майна в користь не іпотекодержателя (в реєстрі відомості про іпотеку за іншими особами відсутні) чи навіть би як можливого іншого наступного іпотекодержателя, порушує права позивача щодо даної квартири.

Згідно ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У випадках не зазначених ч.4 цієї статті, арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Однією з підстав позову є встановлення належності арештованого майна. У такому випадку порушується спір про право цивільне, в процесі вирішення якого досліджують письмові докази, тощо.

За таких обставин, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, враховуючи принципи справедливості та розумності, суд вважає обґрунтованою доведеність про наявність порушення права позивача як іпотекодержателя на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим це право потребує захисту і відновлення, а тому позов слід задовольнити частково.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Судові витрати позивач не просив стягнути з відповідача в його користь, залишивши їх за собою, а тому це питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. ст.572, 575, 577, 585, 589 Цивільного кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження» ст.ст. 10-13, 89, 141, 263-265, 268, 280-283ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Івано-Франківський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про звільнення майна з під арешту - задовольнити частково.

Звільнити майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76.6 м.кв., житловою 53.1 м.кв., з під арешту, накладеного: постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 03.09.2013р. ВП №38746371 (номер запису про обтяження 2400834), постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36309829), постановою державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) від 22.04.2020р. (номер запису про обтяження 36310215 (спеціальний розділ)), постановою головного державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.11.2017р. (номер запису про обтяження 24013475 (спеціальний розділ)).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду), з врахуванням вимог п.3 розділу XII «Прикінцеві положення ЦПК». Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 11 червня 2020 року.

Суддя Польська М.В.