ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1513/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2020 р. Дарницький районний суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Долі М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Литвиненко Ю. В . ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання правомірним набуття права власності та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просила суд визнати правомірним набуття нею праві особистої приватної власності 6/7 часток квартири АДРЕСА_1 та зобов"язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради зареєструвати на її ім"я на праві особистої приватної власності 6/7 часток вказаної квартири.

Позовна заява обгрунтована тим, що позивач на даний час являється власницею 1/7 частини квартири АДРЕСА_1 .Дане житло було надано її сім"ї у зв"язку з депутатською діяльністю батька ОСОБА_5 15.12.2000 року на підставі розпорядження № 495 вказана квартира була приватизована та було видане свідоцтва про право власності на житло, згідно якого на праві спільної сумісної власності по 1/7 частці квартири отримали всі члени сім"ї, а саме ОСОБА_4 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ), батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_1 , брати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . На підставі договору дарування частини квартири № 2772 від 21.07.2011 року батьки подарували свої частки квартири ОСОБА_8 , після чого він став володіти 3/7 частками квартири. Згодом брати позивача ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 написали заяви про відмоу від своїх частко в орган реєстрації, а 20.08.2018 року аналогічна заява була написана ОСОБА_7 . Таким чином, на даний час власником 1/7 частки квартири АДРЕСА_1 залишилася лише позивач, а право на спільну часткову власність на дану квартиру інших шести власників було припинено. Фактично позивач стала єдиною власницею квартири, у зв"язку з чим нею було написано заяву до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про реєстрацію права власності на всю квартиру. 21.09.2018 року державний реєстратор прийняв рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на тій підставі, що для проведення державної реєстрації необхідно рішення суду, який перевірить правомірність набуття права власності на 6/7 частин квартири.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

06.12.2019 року відповідачем до суду подано відзив, в якому зазначено про те, що позов в частині позовних вимог що стосуються зобов"язання Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради зареєструвати право власності ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, оскільки рішення приймається саме державним реєстратором, а не Департаментом, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатами розгляду поданих заяв у сфері державної реєстрації, втручання будь-яких органів влади у його діяльність під час проведення реєстраційних дій забороняється.

12.12.2019 року надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено про правомірність набуття позивачем права власності на 6/7 частин квартири, у зв"язку з чим воно підлягає державній реєстрації.

Також 12.12.2019 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій пункт другий позовних вимог викладено в наступній редакції: зобов"язати державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради зареєструвати за ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності 6/7 часток квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.12.2019 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині щодо зобов"язання державного реєстратора здійснити реєстрацію права власності на квартиру за позивачем.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 15.12.2000 року (а. с. 10).

06.08.2005 року ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 9).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що 21.07.2011 року ОСОБА_8 набув права власності на 2/7 частини вказаної квартири на підставі договору дарування (а. с. 11 - 12, 21 - 22).

Також із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вбачається, що право власності ОСОБА_8 на 1/7 та 2/7, ОСОБА_9 на 1/7, ОСОБА_10 на 1/7 частин квартири АДРЕСА_1 було припинено за їхніми заявами (а. с. 15 -16).

20.08.2018 року на підставі заяви ОСОБА_7 , його право власності на 1/7 частину квартири АДРЕСА_1 , також було припинено, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 19).

17.09.2018 року позивач звернулася в Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради про реєстрацію за нею права особистої приватної власності на 6/7 частин вказаної квартири (а. с. 17).

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Володковича В.В. № 43127094 від 21.09.2018 року позивачеві було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Підставою для відмови у вчиненні реєстраційної дії стало подання заявником тих самих документів, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав (а. с. 18).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилалася на те, що вона являється єдиним співвласником квартири АДРЕСА_1 , проживає у вказанй квартирі та фактично володіє нею, а тому є такою, що правомірно набула право власності на квартиру.

Статтею 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Статтею 24 вказаного Закону передбачені підстави для відмови в державній реєстрації прав, серед яких міститься така підстава, як заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, суд вважає, що дії державного реєстратора щодо прийняття рішення про відмову у державній реєстрації повністю відповідаючь чинному законодавству.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК Укрїани, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Серед способів захисту, визначених ст. 16 ЦК України, не передбачено такого способу захисту, як визнання правомірним набуття права власності.

Таким чином, суд вважає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту своїх прав, що відповідно є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, понесені судові витрати позивача не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 141, 259, 263 - 265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_4 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання правомірним набуття права власності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 03.06.2020 року.