Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 335/8692/17

провадження № 61-43218 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс»,

відповідачі: ОСОБА_1 , публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у складі судді Калюжної В. В. від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А. від 11 липня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2017 року Запорізьке комунальне підприємство міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (далі - Запорізьке КП МЕ «Запоріжелектротранс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

(далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що підприємство звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про виконання зобов`язання в натурі шляхом виконання будівельно-монтажних робіт з переносу двох опор контактної мережі у зв`язку з проведеним будівництвом надбудови магазинів промислових товарів над підземними переходами на площі Фестивальній у м. Запоріжжі з двох сторін (справа № 331/1255/17). У ході розгляду цієї справи підприємству стало відомо, що 13 травня 2008 року відповідачі уклали договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку будівлю магазину А, загальною площею 90,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що договір іпотеки не відповідає вимогам статті 230

ЦК України, так як при його укладенні ОСОБА_1 ввела банк в оману і не повідомила про те, що в приміщенні магазину розташована опора контактної мережі, яка належить до комунальної власності територіальній громаді м. Запоріжжя і включена до статутного капіталу Запорізького

КП МЕ «Запоріжелектротранс», останній своєї згоди на передачу в іпотеку майна комунальної власності не надавав. Якби банк знав про це, то договір іпотеки не лише щодо будинку магазину, а й щодо опори контактної мережі не був би укладений.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 203, 215, 230 ЦК України Запорізьке КП МЕ «Запоріжелектротранс» просило суд позов задовольнити.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 07 листопада 2017 року позов Запорізького КП МЕ «Запоріжелектротранс» задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки

№ 010/17-16/108/2 від 13 травня 2008 року, укладений між

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , предметом якого є нерухоме майно: будівля магазину літ. А, загальною площею 90,6 кв. м,

що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького КП МЕ «Запоріжелектротранс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірний договір іпотеки укладено з порушенням вимог закону, оскільки ОСОБА_1 при укладенні договору іпотеки приховала від банку наявність в середині приміщення магазину опори контактної мережі, яка є власністю територіальної громади, а тому договір є недійсним як такий, що укладений внаслідок обману. При укладенні правочину були порушені вимоги статей 3, 5 Закону України

«Про приватизацію державного майна» та вимоги Закону України

«Про міський електричний транспорт», так як опори контактної мережі призначені для забезпечення надання транспортних послуг.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що судом дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлено характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Оспорений позивачем договір іпотеки суперечить положенням статей 203, 215, 230 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ТОВ «Фінансова компанія «Форінт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Запорізькому

КП МЕ «Запоріжелектротранс».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі, витребувано її матеріали з Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, зупинено дію оскаржуваних судових рішень до закінчення касаційного провадження та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи

між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не містять правової оцінки і обґрунтування відхилення судами документів і доказів ОСОБА_1 , а саме: акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови від 06 січня 2006 року

№ 8 «Про затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію магазинів промисловик товарів та намету, надбудованих над сходами підземного пішохідного переходу на площі Фестивальній »; свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 лютого 2006 року серії НОМЕР_1; матеріали технічного інвентаризації та технічного паспорту на предмет іпотеки від 06 лютого 2006 року; довідки управління Держкомзему у м. Запоріжжя Запорізької області про правовий статус земельної ділянки за адресою предмета іпотеки від 24 лютого 2011 року,

в якій зазначено, що цільове призначення земельної ділянки за адресою предмету іпотеки - для розташування магазину, які свідчать, що на момент вчинення договору іпотеки, відсутня опора контактної мережі.

Крім того, при визнанні договору іпотеки недійсним суди застосували статтю 230 ЦК України, яка в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки під час укладення договору іпотеки факту обману банку не існувало (основна складова обману - навмисне введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, відсутня), а відсутність зазначеної судами згоди на передачу в іпотеку опори контактної мережі в іпотеку не є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Зазначає, що в даному випадку відсутня основна складова для визнання договору іпотеки недійсним відповідно до статті 230 ЦК України, а саме відсутнє навмисне введення в оману товариство, оскільки ОСОБА_1 не була обізнана про те, що вона вводить в оману, тому в даному випадку відсутній обман.

Вказує, що отримані товариством з ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи на предмет іпотеки з моменту його введення в експлуатацію і до моменту його передання в іпотеку були подані до суду 20 червня 2018 року. Зазначеними матеріалами інвентаризаційної справи спростовано факт наявності в предметі іпотеки на момент передачі його в іпотеку опори контактної мережі позивача.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Запорізького КП МЕ «Запоріжелектротранс», в якому вказується,

що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, досліджено всі обставини справи та ухваленні з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

13 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 010/17-16/108/2, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 2005, згідно до якого в іпотеку Банку передано нерухоме майно,

що належить іпотекодавцю на праві власності, а саме: будівля магазину

літ. А загальною площею 90,6 м. кв, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначеним договором іпотеки передбачено забезпечення виконання зобов`язань

за Генеральною кредитною угодою № 010/17-16/108 від 13 травня

2008 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3

(а. с. 4-6, т. 1).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі

№ 335/3616/15-ц від 22 липня 2016 року, яке набрало законної сили, за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено позовні вимоги. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № 010/17-16/108/2 від 13 травня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шаповаловою О. Г., зареєстрований в реєстрі за № 2005, а саме: будівлю магазину літ. А загальною площею 90,6 м. кв, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 для задоволення вимог

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про погашення заборгованості за кредитним договором № 010/17-16/108/1 від 13 травня 2008 року у сумі 3 239 024,00 грн, шляхом проведення торгів у виконавчому провадженні за початковою ціною визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Запорізьким КП МЕ «Запоріжелектротранс» у лютому 2017 року було подано позов до ОСОБА_1 про виконання обов`язку в натурі шляхом виконання будівельно-монтажних робіт з переносу двох опор контактної мережі у зв`язку з проведеним будівництвом надбудови магазинів промислових товарів над підземними переходами на пл. Фестивальній у м. Запоріжжі з двох сторін (справа № 331/1255/17) (а. с. 23-26, т. 1).

Під час проектування зазначених будівель, підприємству «Запоріжелектротранс» був наданий проєкт на погодження. Розглянувши даний проєкт, підприємство його погодило за умови виносу двох опор контактної мережі за межі будівництва. ОСОБА_1 погодилася з такою умовою та надала підприємству гарантійний лист від 23 травня 2005 року про виконання робіт з переносу опор (а. с. 27, т. 1).

Однак, у порушення прийнятих гарантійних обов`язків, ОСОБА_1 здійснила будівництво двох магазинів на АДРЕСА_1 ( літ. А та літ. Б), але не здійснила виносу опор за межі магазинів.

Зазначений позов у цій справі стосується укладеного договору іпотеки щодо будівлі магазину літ. А.

Верховним Судом установлено, що КП МЕ «Запоріжелектротранс» у липні

2017 року також зверталося до суду з позовом про недійсність договору іпотеки від 20 січня 2017 року, укладеного між відповідачами, щодо будівлі магазину літ. Б, у приміщенні якого, за доводами позивача, теж розташована опора контактної мережі (справа № 335/8691/17). Постановою апеляційного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року було скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2017 року про задоволення позову і прийнято нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначене судове рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін постановою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року (провадження № 61-14938 св 18).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України(тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частини перша і третя статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статей статей 229-233 ЦКУкраїни правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦКУкраїни), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Будівля магазину, належна відповідачці, прийнята в експлуатацію Державною приймальною комісією без будь-яких зауважень і застережень, що підтверджується відповідним Актом, затвердженим розпорядженням Запорізького міського голови від 06 січня 2006 року № 8-р.

У передбаченому законом порядку дії Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, розпорядження міського голови про затвердження акту державної приймальної комісії, рішення виконкому про оформлення права власності на будівлі магазинів позивачем у цій справі не оспорювалися і не оскаржувалися, в судовому порядку неправомірними, недійсними, нечинними тощо не визнавалися. Застережень щодо відхилення від затвердженого проекту будівництва, знаходження в приміщенні магазину будь-якого комунального майна, зокрема, опори електромережі, ні Акт Державної приймальної комісії, ні рішення виконкому, ні свідоцтво про право власності не містять.

Надані позивачем інвентарна картка, схема контактної мережі, лист заступника директора ДП Київської державної регіональної технічної інспекції міського електротранспорту від 19 червня 2017 року не скасовують вищевказаний Акт державної приймальної комісії про відповідність будівель магазинів як проектній документації, так і державним будівельним нормам.

При ухваленні рішення про звернення стягнення на іпотечне майно предметом судового дослідження була, у тому числі, відповідність договору іпотеки вимогам статей 203, 215 ЦК України.

Таким чином, суди у порушення зазначених положень закону не звернули уваги на те, що належні позивачеві опори електромережі не були об`єктами застави, оскільки ні Акт Державної приймальної комісії про прийняття магазину в експлуатацію, ні рішення виконкому міської ради, ні свідоцтво про право власності не містять в собі відомостей про наявність в приміщенні іпотечного майна будь-яких опор електромережі, що належать позивачеві.

Крім того, невиконання ОСОБА_1 гарантійного зобов`язання не є підставою для визнання іпотечного договору недійсним як такого, що укладений внаслідок обману.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд і у аналогічній справі № 335/8691/17 (постанова від 07 лютого 2019 року, провадження

№ 61-14938 св 18).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що з підстав, передбачених статтею

230 ЦК України (обман), позов може бути пред`явлено лише стороною правочину. Позивач не є стороною оспореного ним правочину.

Судами допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовуЗапорізькому КП МЕ «Запоріжелектротранс».

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із цим, із Запорізького КП МЕ «Запоріжелектротранс» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Форінт» підлягає стягнення 2 900,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя

від 07 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 11 липня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_1 , публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» про визнання договору іпотеки недійсним відмовити.

Стягнути із Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» 2 900,00 грн на відшкодування судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк В. В. Шипович