Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2020 Справа №607/13126/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого-судді Братасюка В.М.

- за участі секретаря с/з Созанської Т.І.

позивача- відповідача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача - позивача ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_1 просить суд його первісний позов задовольнити - Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , і в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину АДРЕСА_1 . Також, в порядку поділу майна подружжя, виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення, комору LXIX загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , залишивши в особистій приватній власності ОСОБА_3 нежитлове приміщення, комору LXVIII загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

На обгрунтування вимог зазначає, що означене спірне майно було придбане під час перебування сторін справи в шлюбу, а отже на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_3 є титульним власником частини спірного майна, і вважає нерухомість її особистою власністю, а тому лише в судовому порядку позивач за первісним позовом має можливість захистити власне приватне право.

В судовому засіданні позивач т а його представник позов підтримали та просять задовольнити.

Відповідачка та її представника первісний позов заперечили за безпідставністю, подали до ОСОБА_1 зустрічний позов, змістом якого просять суд відмовити у первісному позові, та визнати спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_3 , оскільки означене нерухоме майно було придбане за особисті кошти останньої; окрім цього ОСОБА_3 просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину комори LXIX загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши пояснення та дослідивши докази, Судом встановлено наступні обставини.

Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 25 листопада 2003 року був зареєстрований шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 від 16 квітня 2013 року. В шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували до дати розірвання за рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 лютого 2019 року у справі №607/461/19.

В період шлюбу ними було нажито ряд майна, серед якого:

квартира АДРЕСА_1 , що куплена на підставі Договору купівлі-продажу від 08 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким ІО.Г. та зареєстровано в реєстрі за №2291 за ціною 197 000, 00 грн. Вказана квартира - однокімнатна, загальною площею - 46, 6 кв. м., житловою - 23, 6 кв.м., що стверджується копією Договору купівлі-продажу та копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта у формі інформаційної довідки №159315210 від 13.03.2019 року. Титульним власником квартири є ОСОБА_3 .

комора MLXVIII, нежитлове приміщення, загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що куплена на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1851, виданий 30.06.2015 року Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріваїьного округу Іваненко О.С., що стверджується копією Інформації з Державного ресстру речових прав на нерухоме майни та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта у формі інформаційної довідки №161026959 від 13.03.2019 року. Титульним власником даної комори є ОСОБА_3 .

комора LXIX, нежитлове приміщення, загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що куплена на підставі Договору купівлі-продажу. серія та номер: 1843. виданий 30.06.2015 року Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. за ціною 7 200, 00 гри., що стверджується копією Договору купівлі-продажу серія та номер: 1843, виданого 30.06.2015 року Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу : 39829610 від 30.06.2015 року. Титульним власником даної комори є ОСОБА_1 .

Як передбачено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11).

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Загалом, спірна квартира підлягає поділу між Позивачем та Відповідачем у рівних частках, виходячи із того, що належить на праві спільної сумісної власності, виходячи із нижче наведеного нижче:

Спірна нерухомість була набута подружжям ОСОБА_1 . Незважаючи на те, що титульним власником квартири, та однієї комори є відповідачка за первісним позовом, а іншої комори є позивач за первісним позовом, означене нерухоме майно належить до спільної сумісної власності, оскільки було набуте сторонами по справі в період подружніх відносин.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Також, відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-539цс16 від 14 вересня 2016 року: «до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб…».

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1)час набуття майна;

2)кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Джерела доходів кошти з яких, серед інших, були використані ОСОБА_1 для придбання спірного майна:

заробітна плата ОСОБА_1 у Відкритому акціонерному товаристві «Тернопільське обєднання «Текстерно» за період з 17.04.2006 року по 25.01.2007 року на посаді шаблонника по 5 розряду, заробітна плата ОСОБА_1 у Відкритому акціонерному товаристві «Тернопільське обєднання «Текстерно» за період з 26.01.2007 року по 09.02.2015 рокуна посаді начальника шаблонної майстерні по травень включно 2013 року (дату купівлі спірної квартири) в розмірі 149 776, 37 (сто сорок девять тисяч сімсот сімдесят шість) грн. 00 коп.;

Позичені ОСОБА_1 у своєї матері та до цього часу не повернені грошові кошти в суму 1 100, 00 евро та 1 200, 00 доларів для купівлі спірної квартири.

Заявлені джерела доходів підтверджуються: копією Трудової книжки ОСОБА_1 , Довідкою ВАТ «Текстерно» №109 від 27 березня 2019 року та копією розписки, які додані ОСОБА_1 до позовної заяви.

Крім цього, ОСОБА_1 поніс витрати на ремонт в спірній квартирі та омеблювання, після дати її купівлі (08 травня 2013 року), про що свідчать додані останнім, до позовної заяви, копії заявок , чеків та накладних.

Спірне нерухоме майно набуте сторонами справи на підставі цивільно правових угод купівлі - продажу, а тому за визначенням не може належати до особистої приватної власності ні позивачеві ні відповідачеві.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За правилами частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі № 372/504/17.

На підставі вище викладеного, суд вважає, що квартира та комори є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , оскільки набуте під час шлюбу спільною працею подружжя та за спільні кошти.

Отже з огляду на наведене Суд вважає, що слід визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , і в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину АДРЕСА_1 .

Щодо проведення поділу комор, то означене майно є неподільним і однакової площі, кожній із сторін спору належить їх Ѕ ідеальна частка, однак кожна із комор має титульного власника (комора LXIX, нежитлове приміщення, загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - титульний власник ОСОБА_1 ; комора MLXVIII, нежитлове приміщення, загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 - титульний власник ОСОБА_3 ); при цьому кожна із сторін фактично користується зареєстрованими на праві власності коморами.

Отже Суд приходить переконання, що в порядку поділу майна подружжя, слід виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення, комору LXIX загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , залишивши в особистій приватній власності ОСОБА_3 нежитлове приміщення, комору LXVIII загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо зустрічного позову, то Суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні з наступних підстав.

ОСОБА_3 в зустрічному позові зазначає, що означене спірне майно було придбане під час перебування сторін справи в шлюбу, а отже на майно поширюється режим спільної сумісної власності подружжя. ОСОБА_3 є титульним власником частини спірного майна, і вважає нерухомість її особистою власністю.

Викладене підтверджує, зокрема, копією розписки від 06 травня 2013 року та показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Норма частини третьої статті 61СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Отже, з норм цивільного та сімейного законодавства, беручи до уваги правову позицію, висловлену, зокрема, у постанові ВС/КЦС від 30.01.2020 року по справі № 686/15607/15-ц, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносились особисті кошти кожного із подружжя у рахунок погашення кредитних зобов`язань.

Позивачкою за зустрічним позовом не доведено Суду, за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що в період набуття спірної квартири у власність, подружжя ОСОБА_1 не жило сім`єю і не вело спільного господарства.

Заявлені ОСОБА_3 в зустрічному позові обґрунтування, з вказівкою на факт придбання спірного майна за рахунок коштів, взятих у позику у власної матері згідно розписики від 06 травня 2013 року, складеної за відсутності згоди ОСОБА_1 , до моменту договору купівлі-продажу квартири, Суд вбачає такими, що можуть бути спрямовані на позбавлення позивача за первісним позовом права на частку спільної сумісної власності на нерухоме майно, що було придбане подружжям в період шлюбу , а відтак, необґрунтованими та належним чином не підтвердженими в частині фактичного надання таких грошових коштів за умовами позики.

Окрім цього, навіть припустивши дійсність правочину про позику, позичені в інтересах сімї гроші, також є спільною сумісною власністю подружжя, а відтак придбане за ці кошти майно не може вважатися особистим майном когось одного з подружжя.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 355, 368, 372 ЦК України, ст..ст. 60, 61, 65, 69-72 СК України, Суд,

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , і в порядку поділу майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна подружжя виділити в особисту приватну власність ОСОБА_1 нежитлове приміщення, комору LXIX загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , залишивши в особистій приватній власності ОСОБА_3 нежитлове приміщення, комору LXVIII загальною площею 2, 4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору

В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня складання повного тексту, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач ОСОБА_1 АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 АДРЕСА_1

Головуючий суддяВ. М. Братасюк