Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 330/1662/19

2/330/52/2020

"09" червня 2020 р. Якимівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - Гусарової В.В. при секретарі - Колєдаєвої Л.І.. розглянувши в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін в смт. Якимівка цивільну справу за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості мотивуючи тим, що «Банк Кіпру» (надалі за текстом - Первинний

кредитор) та фізична особа ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 50-360/2010.

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 129 000,00 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

21.07.2014 р. між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «НЕОС БАНК») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Отже, згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення Права Вимоги за Кредитним договором № 50-360/2010 від 20.07.2010 року, позичальником згідно якого є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Кредитні ініціативи».

Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи».

Первинний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 190 000,00 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору та Договору відступлення, Позивач вправі вимагати дострокового погашення Кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем умов Кредитного договору.

В свою чергу, Боржник, неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 16.07.2019 р., має прострочену заборгованість: по відсотках - 164 122,43 грн, пеня - 182 909,70 грн. у відповідності до ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України розмір неустойки становить: пеня - 53 628,00 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому було нараховано неустойку (пеня/штраф).

Відповідно до умов Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання Відповідачем будь-яких зобов`язань, прийнятих на себе згідно умов Кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов Кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, Позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов`язань за Кредитним договором.

03.09.2019 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву в якому позов не визнав та вказав, що 20 липня 2010 року між ним та ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк», (надалі Банк), укладено Кредитний договір № 50-360/2010 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого банком надано ОСОБА_1 споживчий кредит в розмірі 129000,00 грн. зі сплатою 22,9% річних за користування кредитними коштами, строком з 20.07.2010р. по 18.07.2014р. Кредитний договір був укладений зі сплатою платежів по графіку частинами щомісяця з 20.07.2010р. по 18.07.2014р.

Отже, термін дії договору 18 липня 2014 року. Формулювання, зазначене в п.3.10 кредитного договору стосовно його дії до повного виконання зобов`язань, призводить до того, що закінчення дії договору може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов`язання - конкретний термін, який є закінченням строку дії договору. Умова договору про дію до повного виконання зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати».

13 березня 2012 року Банк надіслав ОСОБА_1 вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості 95516,40 гривень, тобто Банк в односторонньому порядку 13.03.2012 року розірвав договір. Таким чином, термін дії договору змінився по 13.04.2012 року.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

За таких обставин у банку або у його наступників було право пред`явити вимогу до боржника ОСОБА_1 щодо повернення кредиту, сплати відсотків, у першому випадку починаючи з 19 липня 2014 року протягом наступних 3 років, а після зміни терміну дії договору - починаючи з 13 квітня 2012 року протягом наступних 3 років. Але оскільки погашення кредиту за умовами кредитного договору повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. До стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік.

Таким чином, позивач пропустив строк пред`явлення позову до боржника по кредитному договору № 50-360/2010 від 20.07.2010 року в обох розглянутих випадках, і позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 неправомірні.

Представник позивача надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без участі представника позивача, позов просив задовольнити.

Відповідач та його представник належним чином повідомлені про час та місце судового засідання до суду не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

У відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, так як були підстави для проведення розгляду справу без участі сторін.

Ухвалою Якимівського районного суду Запорізької області від 09.06.2020 р. провадже ння по справі в зв`язку зі смертю ОСОБА_2 закрито в частині вимог до цього відповідача.

Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі :

-Копія Кредитного договору та додатків до нього (а.с.11-14)

-Копія договору поруки (а.с.15-16)

-Копія паспорта, ІПН ОСОБА_1 ОСОБА_2 (а.с.17-18, 19-21)

-Розрахунок заборгованості (а.с.22)

-Копії вимог Позивача про дострокове повернення кредиту з доказами відправки Відповідачам (а.с.23-24, 66, 76,)

-Копія договору факторингу з додатками від 21.07.2014 р (а.с.25-40,163-196)

-Правовстановлюючі документи позивача (а.с.41-52)

-Довідка про місце реєстрацію відповідача (а.с.56)

-Ухвала вищого спеціалізованого суду України від 29 липня 2015р (а.с.108-110)

-Постанова Запорізького апеляційного суду від 16.01.2019р (а.с.112-114)

-Рішення Якимівського районного суду від 21.09.2018р (а.с.115-117)

-Постанова Запорізького апеляційного суду від 21.01.2019р (а.с.119-123)

-Рішення Якимівського районного суду від 17.10.2018р. (а.с.124-126)

-Постанова Верховного суду України від 23.05.2012р (а.с.127-133)

-Постанова Верховного суду України від 18 липня 2012р (а.с.134-140)

Таким чином судом було встановлено:

20 липня «Банк Кіпру» та фізична особа ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 50-360/2010. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов`язується надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 129 000,00 грн.

Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

21.07.2014 р. між ПАТ «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «БАНК КІПРУ», та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача , заборгованість у розмірі - 347 032,13 грн, а саме:- по відсотках - 164 122,43 грн., - пеня- 182909,70 грн., На підтвердження своїх вимог (саме розміру заборгованості) позивач надав копію договору факторингу та розрахунок заборгованості.

Суд звертає увагу, що 28 листопада 2019 р. судом була винесена ухвала щодо необхідності надання оригіналу договору факторингу ( а.с.147), однак позивач свого обов`язку щодо надання суду оригіналу доказу ( у відповідності до ст. 95 ЦПК України) не виконав та повторно надав до суду копію договору факторингу, посилаючись на те, що копія нотаріально посвідчена ( насправді надав до суду ксерокопію нотаріально посвідченої копії). Суд вдається до аналізу такого доказу тільки з огляду на те, що сторона відповідача не ставила під сумність відповідність даної копії ( а.с. 160-196).

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до статей 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до наданого до суду копії договору факторингу, в ньому не містилась інформації щодо розміру заборгованості по кредитному договору, укладеному з відповідачем. До договору міститься додаток № 5 - акт-прийому-передачі інформації згідно реєстру заборгованості боржників ( акт не має дати складання та інформації щодо електронного носія, що само по собі ставить питання про належність вказаного доказу).Однак, позивачем вказана інформація, що стосується відповідача суду не надана, тобто суд позбавлений можливості встановити якій розмір заборгованості по кредитному договору існував на момент укладення договору факторингу.

Розрахунок заборгованості містить інформацію про те, що відсотки та пеня за договором нараховувались позивачу з 31.07.2014 р. по 16.07.2019 р. ( а.с.14)( треба зазначити, що вказаний «розрахунок» не містить інформації, яка б дозволяла судові перевірити механізм нарахування відсотків та пені, там зазначені лише дати та визначені суми ( без зазначенні обліку цих сум), тому вказаний розрахунок не відповідає вимоги допустимості, бо позбавляє суд на його підставі встановити правильність ( або неправильність) розрахунків)

Позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині підстав стягнення з відповідача відсотків та пені.

Відсутність заперечень проти позову з цієї підстави з боку відповідача під час розгляду справи не є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Крім того, рішеннями апеляційної та касаційної інстанції за вказаним договором , було встановлено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12.12.2012 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки для погашення заборгованості у достроковому порядку в сумі 87636,68 гр., яка утворилась станом на 16.08.2012 р…Після ухвалення рішення про дострокове повернення всієї суми кредиту, строк виконання зобов`язань за кредитним договором вважається таким, що настав, а тому після стягнення залишку за тілом кредиту у достроковому порядку припиняється нарахування відсотків та інших визначених договором нарахувань… (постанова Запорізького апеляційного суду від 21.01.2019 р. по справі № 330/614/18, ухвала ВССУ від 29 липня 2015 р.) (а.с.119-123,108-110)

У відповідності до ст. 82 ч.4 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи…Тобто, суд вважає доказаним той факт, що нарахуванням процентів та інші платежів за кредитним договором № 50-360/2010 після 12.12.2012 р. є безпідставним.

На цих підставах, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню і розглядати заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності є недоцільним.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від ЗО березня 2020 року № 540-ІХ (далі - Закон № 540-ІХ).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-ІХ під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

На підставі викладеного, керуючись ст. 514,516 ч.1,549,550,1077 ч.1,1078,1080,1084 ЦК України, ст. ст. 76,77,80,81 ч.1,84 ч.4,263-265 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

1.В позові ТОВ «Кредитні ініціативи» ( п/р - НОМЕР_1 в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346, адреса: 04655, м.Київ, вул. Вікентія Хвойки, буд. 21) в інтересах якого діє Ременюк Тетяна Олександрівна , (діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, адреса: АДРЕСА_2) до ОСОБА_1 (Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 Ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Якимівський районний суд Запорізької області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк оскарження продовжується на строк дії карантину, що встановлюється відповідно до постанови КМУ.

Суддя: ( підпис)