Номер провадження: 22-ц/813/5702/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2019 року з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, до суду звернулась ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди у розмірі 5325,90 гривень, мотивуючи позовні вимоги тим, що 26.04.2019 року о 12.30 годин на вул. Фонтанська дорога у м.Одесі з вини ОСОБА_1 сталася дорожно-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль марки Мазда р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 отримав механічні пошкодження, що спричинило позивачу майнову шкоду у розмірі 5325,90 гривень, відповідно до звіту №59/19 про оцінку колісного транспортного засобу. На час скоєння ДТП цивільно -правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була. Майнова шкода завдана неправомірним діями відповідача, які виразились у порушенні відповідачем правил Дорожнього руху та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача. Також позивачем понесені судові витрати, які виразились у сплаті судового збору - 768,40 гривень, витрати по проведенню експертизи -1539, 00 гривень, правнича допомога (складання позовної заяви) - 1000 гривень. Також відповідно до попереднього розрахунку судових витрат позивач відносить правничу допомогу у сумі 500 гривень на участь адвоката як її представника у судовому засіданні, які також підлягають стягненню з відповідача. Наявність майнової шкоди, яка не відшкодована у добровільному порядку, зумовила звернення до суду з відповідним позовом (а.с. 1-43).

31 жовтня 2019 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Луняченко В.О.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди сумою 5325, 90 ( п`ять тисяч триста двадцять п`ять грн. 90 коп.) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3307,40 ( три тисячі триста сім гривень сорок копійок) грн, які складаються із судового збору у розмірі 768,40 грн., та витрат на проведення експертизи у розмірі 1539,00 грн., витрати на правничу допомогу - 1000 гривень (а.с. 62-64).

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2019 року (а.с. 70-79).

17 січня 2020 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Васильків О.В.) заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2019 року по справі № 947/20330/19 залишено без задоволення (а.с. 98-99).

14 лютого 2020 року ОСОБА_1 через канцелярію Київського районного суду м. Одеси подала апеляційну скаргу на заочне рішення від 31 жовтня 2019 року. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено, які саме пошкодження отримали транспортні засоби, у тому числі ОСОБА_2 . Крім іншого апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та зазначає, що справа була розглянута без учасників справи. Також в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_1 на 31.10.2019 року о 12.30 год. Крім того, апелянт вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а судом не досліджено наявність чи відсутність причинно-наслідкового зв`язку між заявленими ОСОБА_2 пошкодженнями її транспортного засобу та її діями. Тому заявлені позивачем пошкодження могли виникнути після подій 26 квітня 2019 року. Також апелянтка пояснює, що їй не було надано можливості подати свої заперечення проти заявлених позовних вимог, а також коментувати подані позивачем докази, що стало наслідком непропорційного обмеження її права на справедливий розгляд справи та безпосередньо вплинуло на зміст оскаржуваного рішення. На думку ОСОБА_1 , позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між заявленими позивачем пошкодженнями та порушенням ОСОБА_1 правил дорожнього руху. У той же час, звіт № 59/19 про оцінку колісного транспорту не може бути доказом причинно-наслідкового зв`язку між визначеними у ньому пошкодженнями та її діями. Апелянтка наголошує, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ є окремим дослідженням, яке не пов`язане з автотехнічною експертизою, метою якої і є безпосереднє встановлення несправностей транспортного засобу, причин їх утворення та часу виникнення, тобто встановлює саме причинно-наслідковий зв`язок. У сукупності доводів, які вказує апелянт в апеляційній скарзі, не виключає той факт, що дані пошкодження автомобіль позивача міг отримати, ще до подій 26 квітня 2019 року. Апелянтка просить скасувати заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 31.10.2019 року, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Здійснити розподіл судових витрат розгляд апеляційної скарги проводити за участі сторін цивільної справи (а.с. 151-159).

09 квітня 2020 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому представник позивача зазначає, що апелянтці було відомо про розгляд зазначеної справи та вона слідкувала за рухом справи за допомогою телекомунікаційної системи (як було зазначено нею у заяві про перегляд заочного рішення) отже ОСОБА_1 свідомо ухилялась від виконання своїх процесуальних обов`язків та не користувалась правами. Щодо незгоди апелянтки з висновками звіту №59/19, позивач звертає увагу суду на те, що попри ознайомлення з зазначеним звітом відповідачем не було замовлено ані рецензії на Звіт, відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», ані експертизу у порядку ст. 10 ЦПК України. Окрім цього представник ОСОБА_2 , - ОСОБА_3 підкреслює, що позивачем було надано усі необхідні докази на підтвердження протиправної поведінки відповідача, пошкодження автомобіля, що належить їй на праві власності та причинно-наслідкового зв`язку між ними. На спростування тверджень апелянтки щодо пошкодження автомобілю позивача у іншій дорожньо-транспортній пригоді надає копії Листа Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №32аз/41/27/03-2020 від 27 січня 2020 року. На підставі вищевикладеного просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 на підставі ст. ст. 16, 993, 1166, 1188, 1191, 1192 ЦК України суд першої інстанції виходив з того, що згідно постанови Київського районного суду від 03.06.2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, якою було завдано шкоди автомобілю позивачки. Згідно з висновками звіту №59/19 про вартість матеріального збитку, вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Мазда» р/н НОМЕР_1 в результаті пошкодження при ДТП, яка мала місце 26.04.2019 року становить 5325,90 гривень.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на не дослідження судом першої інстанції наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між заявленими ОСОБА_2 пошкодженнями її транспортного засобу та діями відповідача.

Однак, як матеріалів справи вбачається, 26.04.2019 року о 12.30 годин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Хонда» р/н НОМЕР_2 по вул. Фонтанська дорога у м.Одесі під час руху заднім ходом, не впевнилась в безпечності маневру, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем марки «Мазда» р/н НОМЕР_1 , який рухався позаду, що призвело до пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п.10.9 «правил дорожнього руху України».

Постановою Київського районного суду від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.

Для проведення оцінки з визначення вартості матеріальної шкоди автомобілю «Мазда» р/н НОМЕР_1 , Позивач уклав договір з ФОП « ОСОБА_4 » «про проведення оцінки майна». Згідно зі звітом №59/19 про вартість матеріального збитку, вартість матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ «Мазда» р/н НОМЕР_1 в результаті пошкодження при ДТП, яка мала місце 26.04.2019 року становить 5325,90 гривень. за проведення експертизи позивачем понесені витрати сумою 1539,00 гривень, що підтверджено документально (а.с. 9-10).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Як вбачається з матеріалів справи, копію звіту №59/19 про вартість матеріального збитку ОСОБА_1 особисто отримала 30.09.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення, повернуте до суду (а.с.50). Проте протягом розгляду даної справи у суді першої інстанції, ані у суді апеляційної інстанції відповідач, не згодна з методикою проведення оцінки матеріального збитку та маючи сумніви у висновках звіту, не замовила рецензії на нього, у порядку передбаченого Законом.

Щодо посилання апелянтки на відсутність у матеріалах справи висновків автотехнічної експертизи, що унеможливлює встановлення причинно-наслідкового зв`язку між ДТП та шкодою, завданою позивачці, оскільки під час підготовки звіту про оцінку майна суб`єктом оціночної діяльності не досліджуються матеріали розслідування події, що призвела до матеріальної шкоди, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.103 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Наголошуючи на тому, що визначення матеріальних збитків, завданих власнику КТЗ є окремим дослідженням, що не пов`язано з автотехнічною експертизою метою якої є безстороннє становлення несправносте транспортного засобу, причини їх утворення та часу виникнення ОСОБА_1 жодного разу відповідні клопотання про проведення автотехнічної експертизи не заявляла.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на обов`язковість скасування оскаржуваного рішення через відсутність у матеріалах справи доказів її належного сповіщення про дату, час та місце слухання справи, що позбавило її можливості подати свої заперечення позовних вимог, а також коментувати надані позивачем докази, наслідком чого стало непропорційне обмеження її права на справедливий розгляд справи.

Проте як вбачається з матеріалів справи, копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками відповідач ОСОБА_1 особисто отримала 30.09.2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення, повернуте до суду (а.с.50).

11.10.2019 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила відкласти її розгляд у зв`язку з відсутністю часу для укладання угоди з надання правової допомоги, оскільки судову повістку вона отримала 30.09.2019 року (а.с.51). Проте у подальшому повноваження на представництво своїх інтересів іншій особі не надала, в строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження, відзив на позовну заяву не подала, з будь-якою іншою заявою щодо розгляду справи до суду не звернулась, що свідчить про неналежне виконання процесуальних обов`язків.

В подальшому до судових засідань відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, відзив на позов не надала, та будь-яких інших заяв щодо розгляду справи чи ознайомлення з матеріалами справи не подала. У апеляційній скарзі відповідачем також не наведено обставин та не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин викладених у позовній заяві.

На підставі викладеного, встановивши, що позивачу було завдано майнову шкоду, розмір якої визначено звітом №59/19, внаслідок ДТП, яка мала місце 26.04.2019 року, винною у якій постановою Київського районного суду від 03 червня 2019 року визнано відповідача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди.

Таким чином, враховуючи вище наведене, положення діючого цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

10.06.2020 року м. Одеса