Провадження №2-о/521/21/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Граніна В.Л., при секретарі Шкребтієнко Г.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Одеська міська рада та ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з заявою про встановлення юридичного факту, в якому просить встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина. Заявник, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги до майна померлої, оскільки з 1994 року спільно проживала з померлою однією сім`єю, мали спільний бюджет і побут, вели спільне господарство, допомагали один одному та спільно несли витрати, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва через недоведеність факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем, та рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою.

Заявник приймала участь у судовому засіданні разом з представником, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Одеської міської ради також приймав участь у судовому засіданні, заперечувала проти встановлення факту проживання однією сім`єю з тих підстав, що заявником не надано належних доказів на підтвердження даного факту. Обґрунтування своєї правової позиції було викладено в письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 не приймав участь у судовому засіданні, однак надав до суду заяву в якій не заперечує проти встановлення юридичного факту та просить розглядати справу без його участі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою, а факт проживання однією сім`єю в рамках судового розгляду не доведеним, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги до майна померлої, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через недоведеність факту проживання однією сім`єю з спадкодавцем.

Заявник вказує, що після смерті матері, її батько - ОСОБА_4 з травня 1994 року і до своєї смерті (2001 року) проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 як чоловік та жінка за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті батька заявника, ОСОБА_3 стала проживати разом з ОСОБА_1 , вели спільне господарство, піклувалися один за одним, а тому вона вважає себе спадкоємцем четвертої черги до майна померлої, на підставі ст. 1264 ЦК України, оскільки у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю; на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю з спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому, важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

У роз`ясненнях, викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99 зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Так, з наявної у матеріалах справи копії паспорту громадянки України ОСОБА_1 вбачається, що відмітка про реєстрацію її місця проживання в період з 17.12.2007 року по теперішній час значиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Статтею 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання (стаття 6 Закону).

Згідно з підпунктами 1.6., 8.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 року № 1077, ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування осіб в Україні здійснюється територіальними підрозділами ДМС України та адресно-довідковими підрозділами територіальних органів ДМС України з дотриманням вимог законодавства про захист персональних даних. Реєстраційний облік ведеться у межах обслуговування адміністративно-територіальної одиниці відповідного адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України або територіального підрозділу ДМС України.

Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи, згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку квартири АДРЕСА_1 від 26.09.2019 року, ОСОБА_3 одна була зареєстрована та проживала у даній квартирі з 25.07.2008 року та до моменту смерті. Тобто, заявник та ОСОБА_3 були зареєстровані за різними адресами, а заявником, всупереч наведеній нормі закону, не було здійснено необхідних дій для реєстрації місця перебування або місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що вона повинна була зробити, у разі свого реального перебування або проживання за зазначеною адресою.

Посилання заявника на довідку №834 від 26.09.2019 року про те, що вона проживає без реєстрації у спірній квартирі разом із ОСОБА_3 , засвідчена начальником дільниці №1 КП ЖКС «Хмельницький» ОСОБА_5 та бухгалтером ОСОБА_6 , а також на заяву мешканців будинку АДРЕСА_1 , на підтвердження факту проживання однією сім`єю, суд не може розцінювати як належні та допустимі докази, так як вони носять суто оціночний характер, з яких неможливо встановити факт постійного проживання заявника з померлою за однією адресою. Крім того, надані заявником докази не засвідчують реальність сімейних відносин між нею та померлою.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Надані заявником фотокопія довіреності, посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С.М. в палаті №3 травматологічного відділення Міської клінічної лікарні №1 від спадкодавця на ім`я ОСОБА_7 від 08.04.2010 року для отримання грошових вкладів у банку «ПриватБанк», попередній договір про намір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме спірної квартири та договір про надання інформаційно - посередницьких послуг від 20.03.2007 року від імені ОСОБА_7 , договір №19106/17 від 06.06.2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Ексімер Одеса», замовлення на надання медичних послуг на ім`я ОСОБА_3 , квитанції про оплату медичних послуг не підтверджують ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування та підтримку один одного морально та матеріально, а також не стосуються предмету доказування, а саме факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а підтверджують лише факт їх знайомства у певний період часу.

Слід зазначити, що обставини надання допомоги та піклування заявником про померлу не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї (постанова ВС від 21.03.2019 року у справі № 461/4689/15-ц).

Крім цього, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 фактично спростували факт постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 разом з померлою ОСОБА_3 та лише надали покази про загальний характер відносин між ними. Також свідками було вказано, що заявник перебуває у зареєстрованому шлюбі, та більшість часу вона мешкає разом з чоловіком в Одеській області, Біляївський р-н, с. Холодна Балка.

Більш того, як вказано у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №129/2115/15-ц - покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

Відповідно до висновку Верховного Суду від 07.11.2018 року по справі №522/19290/16, саме на позивача покладено обов`язок доказування факту спільного проживання належними та допустимими доказами, у тому числі дотримання позивачем порядку вселення в квартиру спадкодавця, чи було це приміщення постійним місцем його проживання, чи зберігав позивач за собою право користування іншим жилим приміщеннями, враховуючи той факт, що він зареєстрований за іншою, ніж спадкодавець адресою, саме по собі понесення витрат на поховання не можуть бути підтвердженням факту спільного проживання.

Як роз`яснено в Пленумі ВСУ у п. 27 Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 77, 78) в порядку, передбаченому статтями 235, 237, 239 ЦПК України в новій редакції.

У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, яке набуло статусу остаточного 17.06.2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте, таке доведення може впливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

З огляду на викладене, надані заявником докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми (ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України), жодним чином не підтверджують спільного проживання, ведення зі спадкодавцем спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, тобто проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Також слід зазначити, що судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, тому як в даному випадку не вирішується наявність права на спадщину у заявника і будь яких доказів того, що у заінтересованих осіб є якісь вимоги відносно прав та інтересів саме на спадкове майно ними надано не було і судом не встановлена, оскільки ОСОБА_2 надав заяву в якій не заперечував проти задоволення позову та встановлення юридичного факту, а територіальною громадою не було подано відповідної позовної заяви. При цьому, відповідно ст. 1277 ЦК України, заява про визнання спадщини відумерлою територіальною громадою може бути подана тільки після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Враховуюче наведене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано доказів на доведення факту постійного проживання з ОСОБА_3 , а тому немає підстав для задоволення заяви та встановлення відповідного юридичного факту

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 263 ЦПК України, ст.ст. 1258, 1264 ЦК України, ст. 3 СК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», Пленумом ВСУ Постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ), заінтересовані особи Одеська міська рада (юридична адреса: м. Одеса, пл. Думська, 1, ) та ОСОБА_2 (мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ), про встановлення факту проживання однією сім`єю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Обчислення процесуальних строків визначених в даному рішенні здійснюється з урахуванням ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Головуючий