КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4173/19
Провадження № 2/488/472/20 р.
11.03.2020 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,
при секретарі судового засідання - Сенчук К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів,-
На підставі акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.06.2004 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рюміз» прийняло в оренду зазначену земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд виробничої бази по АДРЕСА_2 , які належали товариству на праві власності.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 19.07.2013 року право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди виробничої бази по АДРЕСА_2 , належать відповідачу ОСОБА_1 на праві власності.
З дати набуття прав власності відповідачем не сплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою комунальної власності, чим порушені права Миколаївської міської ради, як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується листом МУ ГУ ДФС у Миколаївській області № 21/9/14-29-50-05-21 від 22.11.2018 року.
Таким чином, учинення відповідачем протиправних дій у вигляді безкоштовного використання земельною ділянкою, свідчать про порушення законних інтересів та прав територіальної громади м. Миколаєва, в особі якої виступає Миколаївська міська рада.
Збитки у вигляді несплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що за період з 01.04.2016 року до 01.04.2019 року складають суму 416334,00 грн. Наведене надає Миколаївській міській раді право на відшкодування таких збитків, пов`язаних з використанням відповідачем такої земельної ділянки без відповідних правовстановлюючих документів.
Досудове врегулювання спору проводилось шляхом направлення до відповідача листів від 31.01.2019 вих. № 336/02.02.01-22/1 1/14/19, 15.03.2019 вих. № 969/02.02.01-22/11/14/19, 18.06.2019 вих. № 2898/02.02.01-22/11/14/19 про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати, але жодних дій щодо сплати відповідних коштів відповідачем не було зроблено.
Відповідна бездіяльність відповідача спонукала Миколаївську міську раду звернутись до суду з метою захисту порушеного права на отримання коштів за безоплатне використання відповідачем земельної ділянки.
В судове засідання сторони не з"явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.
Позивач - Миколаївська міська рада надала до суду заяву про слухання справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила про задоволення позову. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач - ОСОБА_1 , повідомлена своєчасно та належним чином в судове засідання не з"явилася, свого представника в судове засідання не направила, про причини не прибуття в судове засідання суд не повідомила.
Також відповідач не скористалася своїм правом надіслати не пізніше 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, відзив на позовну заяву і всі письмові та електроні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами в справі.
Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення відповідачу.
Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з"явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
На підставі акту приймання-передачі земельної ділянки від 24.06.2004 року товариство з обмеженою відповідальністю «Рюміз» прийняло в оренду зазначену земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд виробничої бази по АДРЕСА_2 , які належали товариству на праві власності.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 19.07.2013 року право власності на нерухоме майно - будівлі та споруди виробничої бази по АДРЕСА_2 , належать відповідачу ОСОБА_1 на праві власності.
З дати набуття прав власності відповідачем не сплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою комунальної власності, чим порушені права Миколаївської міської ради, як органу місцевого самоврядування та власника земельної ділянки щодо неодержання доходів за час тимчасового використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що підтверджується листом МУ ГУ ДФС у Миколаївській області № 21/9/14-29-50-05-21 від 22.11.2018 року.
Таким чином, учинення відповідачем протиправних дій у вигляді безкоштовного використання земельною ділянкою, свідчать про порушення законних інтересів та прав територіальної громади м. Миколаєва, в особі якої виступає Миколаївська міська рада.
Збитки у вигляді несплати орендної плати у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що за період з 01.04.2016 року до 01.04.2019 року складають суму 416334,00 грн. Наведене надає Миколаївській міській раді право на відшкодування таких збитків, пов`язаних з використанням відповідачем такої земельної ділянки без відповідних правовстановлюючих документів.
Досудове врегулювання спору проводилось шляхом направлення до відповідача листів від 31.01.2019 вих. № 336/02.02.01-22/1 1/14/19, 15.03.2019 вих. № 969/02.02.01-22/11/14/19, 18.06.2019 вих. № 2898/02.02.01-22/11/14/19 про добровільну сплату коштів за використання земельної ділянки у формі орендної плати, але жодних дій щодо сплати відповідних коштів відповідачем не було зроблено.
Відповідна бездіяльність відповідача спонукала Миколаївську міську раду звернутись до суду з метою захисту порушеного права на отримання коштів за безоплатне використання відповідачем земельної ділянки.
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку па майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. За підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 етапі 14 Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть були юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.
Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
За правилами пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з да ти у кладення договору оренди будівель (їх час тин).
Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України. Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно - правовими актами.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у ралі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, па якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, па тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Вказана норма закріпила загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності па будівлю і споруду. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі № 6-2225 цс 16.
Статтями 125 і 126 цього Кодексу встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані па орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий жи тловий будинок, будівля або споруда.
Слід зазначити, що 12 вересня 2017 року Постановою Верховного Суду України у справі № 21 -3078а16 роз`яснено, що до нового власника об`єкта нерухомості переходить і обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно, незалежно від внесення змін до договору оренди, або підписання нового договору .
Постановою Верхового суду від 31.01.2018 у справі № 825/308/17 встановлено, що невнесення змін до договорів оренди земельних ділянок щодо особи орендаря не має значення, оскільки, придбавши нерухомість. її новий власник фактично автоматично стає новим орендарем земельної ділянки, на якій вона розташована, а відтак він і набуває обов`язку зі сплати орендної плати з моменту державної реєстрації права власності па нерухоме майно.
Аналогічна правова позиція вже також висловлена Верховним Судом України у Постанові від 08 червня 2016 року у справі № 21-804а16 та у Постанові від 12 вересня 2017 року у справі № 21-3078а16.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України).
Тобто, у зв`язку із правомірним набуття відповідачем права власності на нерухомість, то в силу положень Земельного кодексу України у нього, як у власника нерухомого майна, виник обов`язок з оформлення відповідного речового права на землю та сплати за користування за землю.
Відповідно до п.п. 1. 2. З Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 19.04.1993 № 284. власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайнязтям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості грунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.
Розміри збитків визначаються комісіями. створеними Київською та Севастопольською міськими. районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (місі обласного значення) рад. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержаиі доходи, якщо вони обгрунтовані.
У відповідності до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. 12.04.2019 виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв рішення про затвердження актів з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 20.02.2019 про визначення розміру збитків, нанесених відповідачем у зв`язку з безоплатним використанням земельної ділянки площею 3205 кв.м для обслуговування нежитлових приміщень по АДРЕСА_4 у період з 01.10.2017 до 01.03.2019 у розмірі 348 529.02 грн.
Згідно приписів статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які с обов`язковими до виконання па відповідній території.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні с платним, об`єктом плази за землю є земельна ділянка, плаза за землю справляється відповідно до закону.
Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності с територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової за моральної шкоди.
Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними і неї тузам и цивільного права.
Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексе України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набу те, згодом відпала.
Вказана стаття досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм зиістом кондикційними.
Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної діляноки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України (висновок сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц. від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17. від ІЗ лютого 2019 року у справі № 320/5877/17).
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов Миколаївської міської ради підлягає задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів - задовольнити.
Копію заочного рішення направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони та інші учасники справи:
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська