Справа № 449/343/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савчак А.В.

секретаря судового засідання Подусівської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб таким, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить визнати їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є основним квартиронаймачем (головою господарського двору) житлового будинку АДРЕСА_1 . В цьому будинку зареєстровані, але липня 2019р. не проживають її колишній чоловік ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 . Вони переїхали проживати в с.Лозино Яворівського району і господарство ОСОБА_4 .

Вказаний спір неможливо вирішити в позасудовому порядку, оскільки відповідачі добровільно не бажають знятись з реєстрації . З липня 2019 року відповідачі жодного разу не з`явилась у спірному будинку, кореспонденції на дану адресу не отримують, особистих речей немає, всі витрати по утриманню будинку позивач несе сама і для неї це є обтяжливе, оскільки має на утриманні двох неповнолітніх дочок. Також вона не може належним чином розпоряджатися своїм будинком.

За таких обставин позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Сторони в судове засідання не з`явились, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

Відповідачі про розгляд справи повідомлялись належним чином, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення їм поштового відправлення. Заяв, клопотань та заперечень до суду не подали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що відповідно до довідки Ланівського старостинського округу №222 від 11.03.2020р. ОСОБА_1 являється головою двору будинку АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстровані , але не проживаю ОСОБА_2 з квітня 2019р. та ОСОБА_3 з грудня 2019р.

Згідно відзиву на позовну заяву подану ОСОБА_2 слідує, що він проживає в с.Лозино Яворівського району.

Відповідно до положення статей 64, 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Дана позиція також висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/99.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст.ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин.

Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Суд вважає, що є підстави визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєстрований, але з травня 2001 року, більше вісімнадцять років не проживає у вищевказаному будинку, а позивач у зв`язку з його реєстрацією позбавлений можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеним будинком, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості.

На підставі ст.ст. 12, 19, 81, 141, 263-265, 273, 274-279, 280, 354 ЦПК України, ст.ст.319, 321, 391 ЦК, ст.ст. 71,72 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Львівського апеляційного суду через Перемишлянський районний суд Львівської області.

Суддя А. В. Савчак