ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/653/20 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.

секретар Литвиненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Власенка Дмитра В`ячеславовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЮРТ-Україна", на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року, у складі судді Майдан С.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЮРТ-Україна" про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

13 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну ціни позову від 01.10.2018 року, просив:

--- поновити його на роботі в ТОВ "ВЮРТ-Україна" на посаді торговельного представника;

--- зобов`язати ТОВ "ВЮРТ-Україна" нарахувати та виплатити йому заробітну плату з квітня по день звільнення 12.07.2017 року у розмірі 12396,83грн;

--- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2017 року у розмірі 87708,39грн.

Позов обґрунтував наступним.

З 01.07.2016 року він працював торговельним представником в ТОВ "ВЮРТ-Україна".

15.08.2017 року він отримав від відповідача поштове відправлення та ознайомився з наказом директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №260-К від 12.07.2017 року про звільнення його з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно з п.3 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним з наступних причин. У наказі про звільнення є посилання на накази про догани: №25-З від 12.05.2017 року за нез`явлення 20.04.2017 року у відрядження без поважної причини та №26-З від 07.06.2017 року за нез`явлення 12.05.2017 року у відрядження без поважної причини. Однак, відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень, оскільки відповідно до ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, але він не був ознайомлений з наказами.

Також зазначив, що він не міг вчасно прибути у відрядження тому, що з 19 по 28 квітня 2017 року та з 05 по 12 травня 2017 року проходив амбулаторне лікування, що підтверджується листками непрацездатності, які він планував під час найближчого відрядження до Києва особисто завести до ТОВ "ВЮРТ-Україна", а також вказав, що він не був обізнаний щодо наказів про відрядження.

Третій наказ про відрядження №100-ВД від 08.06.2017 року зобов`язував позивача прибути до м.Києва 15.06.2017 року. Вказаний наказ був направлений позивачу рекомендованим листом, але він його отримав лише 17.06.2017 року, тобто після строку відрядження. Після цього він зателефонував менеджеру та спитав, чи варто їхати в інший день, на що не отримав чіткої відповіді.

Таким чином, вважає причини неприбуття у відрядження поважними та вони не можуть вважатись невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку в розумінні п.3 ст.40 КЗпП України.

Також зазначив, що у наказі про звільнення вказано, що він не відвідує клієнтів компанії, не виходить на зв`язок, його дії призводять до систематичного невиконання планів продаж. Однак, з цього приводу позивач зазначив, що після вилучення у нього відповідачем службового транспортного засобу, службової телефонної картки, відключення від корпоративної пошти та від системи формування і контролю заказів в березні 2017 року, йому стало важко виконувати свої трудові обов`язки, але він продовжував їх виконувати. Він не міг формувати замовлення у відповідній програмі, тому оформлював їх у паперовому вигляді і регулярно надсилав до відповідача через Нову пошту.

Вищевказане поставило його у нерівні умови, порівняно з торговими представниками ТОВ "ВЮРТ-Україна" в інших регіонах, тому співставлення його результатів з середніми результатами по компанії завідомо некоректне.

Крім того зазначив, що він звільнений з 12.07.2017 року, проте не отримував заробітну плату з травня 2017 року. Заборгованість по заробітній платі йому при звільненні не була нарахована та не виплачена.

У зв`язку із наведеним просив задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема зазначив, що вимоги поновити позивача на роботі на посаді торговельного представника є такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки 15.06.2017 року ОСОБА_1 втретє за 2017 рік порушив трудові обов`язки, а саме невиконання розпорядження роботодавця. Систематичне (повторне третє) ігнорування наказів про виклик у відрядження та нез`явлення у відрядження водночас є систематичним порушенням правил трудової дисципліни.

Також вказав, що накази про оголошення догани: №25-З від 12.05.2017 року за нез`явлення 20.04.2017 року у відрядження без поважної причини та №26-З від 07.06.2017 року за нез`явлення 12.05.2017 року у відрядження без поважної причини, які передували звільненню, позивач не оскаржує, більш того він визнає, що не прибув у відрядження та не повідомив про причину своєї відсутності, хоч і мав намір повідомити роботодавця про таку причину у майбутньому, що зробив аж 29.12.2017 року. Позивач станом на 12.07.2017 року жодних документів чи письмових пояснень на підтвердження поважності причин невиконання наказу директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" № 100-ВД від 08.06.2017 року ОСОБА_1 не представив, тому наказом № 260-К від 12.07.2017 року його було звільнено. Роботодавець в повному обсязі виконав вимоги закону щодо припинення трудових відносин за п.3 ст.40 КЗпП України.

Окрім того зазначив, що вимога зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату з квітня 2017 року по день звільнення 12.07.2017 року, не підлягає задоволенню, як така, що суперечить нормам чинного трудового законодавства, оскільки позивач не виконував у зазначений період свої трудові обов`язки і до часу звільнення на контакт з роботодавцем не виходив, заробітна плата йому відповідно не нараховувалася.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року позов було задоволено. Суд вирішив:

--- поновити ОСОБА_1 на роботі у відповідача на посаді "торговельний представник";

--- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату з 01.04.2017 року по день звільнення 12.07.2017 року у розмірі 12396,83 грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2017 року у розмірі 87708,39 грн;

--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 300,00 грн;

--- стягнути з відповідача на користь держави 1921,00 грн судового збору.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Власенко Дмитро В`ячеславович, діючий від імені відповідача, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на незаконність на необґрунтованість вказаного рішення. Зокрема зазначив, що висновок суду про поновлення позивача на роботі є безпідставним, оскільки позивач тричі за 2017 рік порушив трудові обов`язки, а саме не виконав розпорядження роботодавця та не з`явився у відрядження, позивач не повідомляв роботодавця про те, що він тимчасово не зможе виконувати свої трудові обов`язки (знаходився на лікарняному) і відповідно не зможе прибути до відрядження чи взагалі з`явитись на робочому місці. Крім того, позивач не оскаржував накази, які передували звільненню, щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності, більше того він визнав, що не прибув у відрядження та не повідомив про причину своєї відсутності. Також вказав, що судом першої інстанції необґрунтовано задоволено вимогу позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату з квітня 2017 року по день звільнення 12.07.2017 року, оскільки вказана вимога випливає із правовідносин, що склались внаслідок звільнення, а тому, так як позивач не виконував у зазначений період свої трудові обов`язки і до часу звільнення на контакт з роботодавцем не виходив, заробітна плата йому обґрунтовано не нараховувалась, отже заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. Окрім того вказав, що судом не взято до уваги той факт, що позивач не довів факту повідомлення відповідача про перебування на амбулаторному лікуванні, а також він не довів свого намагання повідомити про це роботодавця, що призвело до нанесення шкоди репутації відповідача та як наслідок до не укладання економічно вигідних договорів, отже накладення дисциплінарних стягнень з послідуючим звільненням позивача є законним та обґрунтованим.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 20.09.1988 року, ОСОБА_1 01.07.2016 року було прийнято на посаду торговельного представника ТОВ "ВЮРТ-Україна", згідно наказу №150-К від 01.07.2016 року (а.с.57-71).

Із посадової інструкції торговельного представника, затвердженої директором ТОВ "ВЮРТ-Україна" від 30.06.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений із вказаною інструкцією 01.07.2016 року (а.с.176-178).

За вказаною інструкцією обов`язками торговельного представника є, зокрема:

--- постійне збирання інформації про стан ринку на закріпленій території, складання та поповнення бази даних клієнтів;

--- відвідування клієнтів відповідно до плану, встановлення і підтримування з ними контактів, стимулювання придбання ними продукції компанії;

--- ведення прямих продажів;

--- оформлення замовлення на поставку (продаж) і супровідні документи на відвантаження продукції;

--- своєчасне та правильне оформлення усіх документів;

--- своєчасне та точне складання установлених форм звітності.

Згідно наказу №21-3 про затвердження окладу та системи преміювання торговельних представників та провідних торговельних представників від 31.03.2017 року, директором ТОВ "ВЮРТ-Україна" затверджено та введено в дію з 01.04.2017 року оклад та систему преміювання торговельних представників та провідних торговельних представників: оклад торговельного представника: 5500грн, провідного торговельного представника: 7500грн (а.с.148-150).

Наказом директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №69-ВД від 14.04.2017 року торговельний представник ОСОБА_1 відряджений до м.Київ 20.04.2017 року строком на 1 день (а.с.38).

Актом №1 про нез`явлення у відрядження від 20.04.2017 року, складеним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , встановлено, що торговельний представник ОСОБА_5 не з`явився у службове відрядження 20.04.2017 року до м.Києва. Про причину неявки не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав (а.с.39).

Згідно доповідної записки від 20.04.2017 року, директору ТОВ "ВЮРТ-Україна" ОСОБА_2., ОСОБА_6 повідомив, що торговельний представник ОСОБА_1 на роботу з 17.04.2017 року не з`являється, на телефонні дзвінки клієнтів та співробітників товариства не відповідає, клієнтів не відвідує та де знаходиться не повідомляє. Просив вжити відповідних заходів (а.с.40).

У зв`язку з вищевказаним, наказом директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №25-З від 12.05.2017 року, ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: прогул без поважних причин. Менеджеру зі збуту ОСОБА_6 доручено вручити ОСОБА_1 вказаний наказ під розпис (а.с.37).

Відповідно до листка непрацездатності серія АДВ №751528 , виданого комунальним закладом "Херсонська міська клінічна лікарня ім. Лучанського" ОСОБА_1 , який працює у ТОВ "Вюрт-Україна", перебував на лікарняному з 19.04.2017 року по 28.04.2017 року (а.с.7).

Наказом директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №80-ВД від 04.05.2017 року торговельний представник ОСОБА_1 відряджений до м.Київ 12.05.2017 року всього строком на 1 день (а.с.43). Із реєстру відправлення №105-01283214 вбачається, що вказаний наказ був відправлений позивачу 04.05.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.79). Проте відомостей про своєчасне отримання позивачем вказаного наказу відповідачем не надано.

Актом №2 про нез`явлення у відрядження від 12.05.2017 року, складеним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , встановлено, що торговельний представник ОСОБА_1 не з`явився у службове відрядження 12.05.2017 року до м.Києва. Про причину неявки не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав (а.с.44).

У зв`язку з вищевказаним, наказом директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №26-З від 07.06.2017 року, ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме: прогул без поважних причин. Менеджеру зі збуту ОСОБА_6 доручено ознайомити ОСОБА_1 із вказаним наказом під розпис (а.с.42).

Відповідно до листка непрацездатності серія АДВ №751777 , виданого комунальним закладом "Херсонська міська клінічна лікарня ім. Лучанського" ОСОБА_1 , який працює у ТОВ "Вюрт-Україна", перебував на лікарняному з 05.05.2017 року по 12.05.2017 року (а.с.7).

Також, в матеріалах справи наявні копії електронних листів про направлення позивачу наказів про відрядження, повідомлення про причини неприбуття у відрядження (а.с.75-78).

Відповідно до наказу директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №100-ВД від 08.06.2017 року, торговельний представник ОСОБА_1 відряджений до м.Київ 15.06.2017 року строком на 1 день (а.с.45).

Актом №3 про нез`явлення у відрядження від 15.06.2017 року, складеним ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , встановлено, що торговельний представник ОСОБА_1 не з`явився у службове відрядження 15.06.2017 року до м.Києва. Про причину неявки не повідомив, на роботу не подзвонив, на телефонні дзвінки та листи електронною поштою не відповідав (а.с.46).

Згідно довідки ПАТ "Укрпошта" від 12.09.2017 року №370 вих вбачається, що лист №892 від 12.06.2017 року (тобто наказ про відрядження №100-ВД від 08.06.2017 року) вручений ОСОБА_1 17.06.2017 року (а.с.9).

15.06.2017 року директором ТОВ "ВЮРТ-Україна" направлено ОСОБА_1 повідомлення (за адресою проживання та на електронні адреси) з проханням повідомити про причини відсутності на роботі та надати письмові пояснення до 27.06.2017 року включно щодо неприбуття у відрядження 15.06.2017 року згідно Наказу директора №100-ВД від 08.06.2017 року, що зафіксовано в Акті №3 від 15.06.2017 року (а.с.47-48).Проте відомостей про своєчасне отримання позивачем вказаного повідомлення відповідачем не надано.

11.07.2017 року ОСОБА_6 подав директору ТОВ "ВЮРТ-Україна" ОСОБА_2. подання на звільнення ОСОБА_1 за систематичне невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків за п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.49).

Наказом №260-К від 12.07.2017 року, ОСОБА_1 звільнено 12.07.2017 року з посади торговельного представника ТОВ "ВЮРТ-Україна" за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку (а.с.50-51).

У вказаному наказі зазначено, що незважаючи на оголошення 12.05.2017 року догани за нез`явлення у відрядження без поважних причин 20.04.2017 року, оголошення 07.06.2017 року догани за нез`явлення у відрядження без поважних причин 12.05.2017 року, ОСОБА_1 втретє 15.06.2017 року не виконав наказ директора про прибуття у відрядження до м. Києва строком на 1 день, хоч був належним чином з відповідним наказом ознайомлений.

Зазначено, що листи ТОВ "ВЮРТ-Україна" про причини неявки у відрядження та вимогу надати письмові пояснення, які були надіслані електронними та письмовими носіями, ОСОБА_1 не відповідає, телефонні дзвінки ігнорує, на зв`язок з адміністрацією не виходить.

Також зазначено, що ОСОБА_1 звільнено через систематичність невиконання наказів директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" та повторність нез`явлення у відрядження без поважних причин, факти застосування до нього дисциплінарних стягнень у вигляді доган в минулому, що не зняті достроково, попередню незадовільну роботу та несумлінне виконання ним його трудових обов`язків.

Згідно опису вкладення (а.с.80) вказаний наказ був направлений позивачу за місцем проживання 12.07.2017 року та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.81) вручений ОСОБА_1 15.08.2017 року, що також вбачається із довідки ПАТ "Укрпошта" від 12.09.2017 року №370 вих. (а.с.9).

Також, згідно опису вкладення (а.с.85) 12.07.2017 року директором ТОВ "ВЮРТ-Україна" було направлено ОСОБА_1 повідомлення №195 про необхідність отримання трудової книжки, у зв`язку з розірванням 12.07.2017 року укладеного трудового договору згідно п.3 ст.40 КЗпП (а.с.53).

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.83) вказане повідомлення №195 вручене ОСОБА_1 15.08.2017 року, що також вбачається із довідки ПАТ "Укрпошта" від 12.09.2017 року №370 вих. (а.с.9).

Із акту про відмову торговельного представника ОСОБА_1 ознайомитись з наказом про звільнення вбачається, що 14.07.2017 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9 особисто о 7-30год за адресою: АДРЕСА_1 , приїхали вручити ОСОБА_1 для ознайомлення наказ про звільнення №260-К від 12.07.2017 року. Він не відкрив двері з 6:50 до 7:45годин (а.с.52).

Згідно виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 , на який йому нараховувалася заробітна плата з 22.07.2016 року, зарахування заробітної плати відбувалося двічі на місяць, остання виплата заробітної плати була здійснена 07.04.2017 року (за березень 2017 року), після цього будь-яких нарахувань на неї здійснено не було (а.с.10).

Згідно довідки №05/01-2018 року від 06.02.2018 року позивач працював в ТОВ "ВЮРТ-Україна" з 01.07.2016 року по 12.07.2017 року на посаді торговельний представник. Дохід за період з 01.02.2017 року по 31.03.2017 року склав 12611,80грн. Сума до виплати за лютий - березень 2017 року становить 10152,50грн (а.с.56).

Із наданих відповідачем витягів з табелю обліку використання робочого часу відносно ОСОБА_1 вбачається, що з 18 квітня 2017 року до дня звільнення в табелі обліку використання робочого часу йому проставлені прогули (а.с.187-191).

Із наданих позивачем експрес-накладних вбачається, що 03.04.2017 року, 16.05.2017 року, 18.05.2017 року, 19.05.2017 року, 23.05.2017 року, 07.06.2017 року, 14.06.2017 року, 26.06.2017 року, 31.07.2017 року, 15.08.2017 року, 29.08.2017 року ОСОБА_1 через компанію, що надає послуги експрес-доставки документів, вантажів і посилок " Нова пошта ", на адресу ТОВ "Вюрт-Україна" здійснено відправлення документів (а.с.121-128).

Відомостей про те, що відповідач повернув ці відправлення або відмовився від їх отримання матеріали справи не містять.

Відповідно до наказу директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" № 16-З від 16.03.2017 року про повернення службового автомобіля та інших товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться на балансі ТОВ "Вюрт-Україна" та акту переміщення транспортного засобу, позивач 20.03.2017 року передав торговельному представнику ОСОБА_10 : службовий автомобіль, картку мобільного зв`язку, сервісну книжку, страховий поліс, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, паливну картку ОККО, комплект ключів з сигналізацією, каталог товарів (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням чинного законодавства про працю, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу, що зміст наказів про прибуття у відрядження був доведений до відома позивача своєчасно або він ухилився від ознайомлення з ними, крім того, у дні відрядження (20.04.2017 року та 12.05.2017 року) позивач перебував на лікарняному, а причиною неприбуття у відрядження 15.06.2017 року стало несвоєчасне ознайомлення позивача з наказом від 08.06.2017 № 100 ВД, який позивач отримав тільки 17.06.2017 року. Також суд виходив з того, що зазначені накази, які увійшли до системи порушень та стали підставою для звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, підлягають перевірці та дослідженню на предмет відповідності закону незалежно від їх окремого оскарження в судовому порядку. Також суд виходив з того, що позивач з поважних причин не виконав покладені на нього посадові обов`язки, оскільки працівник не може нести дисциплінарну відповідальність за невиконання вимог, які не були доведені йому до виконання, а власник не довів документами, що такі вимоги були працівнику доведені, а тому звільнення позивача за п.3 ст.40 КЗпП України є незаконним, що є підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП Україниправила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Так, судом встановлено, що позивач не оскаржував накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, які стали підставою для звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, однак зазначені вище накази підлягають дослідженню на предмет відповідності закону незалежно від їх окремого оскарження в судовому порядку, оскільки позивач оскаржив до суду саме звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, яке й передбачає врахування системи наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, їх дослідження на відповідність трудовому законодавству.

Отже, ч.1 ст.149 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця запропонувати працівнику надати письмові пояснення з приводу порушення трудової дисципліни, однак зазначеної процедури дотримано не було, оскільки переконливих доказів, що така пропозиція взагалі мала місце, відповідачем надано не було, відомостей про своєчасне отримання позивачем повідомлення з проханням повідомити про причини відсутності на роботі та надати письмові пояснення до 27.06.2017 року включно щодо неприбуття у відрядження 15.06.2017 року згідно наказу директора №100-ВД від 08.06.2017 року відповідачем не надано.

Таким чином, факт нез`явлення 20.04.2017 року, 12.05.2017 року та 15.06.2017 року у відрядження ніким не заперечується, однак відповідачем не доведено, що позивач не з`явився у відрядження без поважних причин, ним не спростовано посилання позивача на те, що він взагалі не знав про накази директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" №69-ВД від 14.04.2017 року про відрядження до м.Київ 20.04.2017 року та №80-ВД від 04.05.2017 року про відрядження до м.Київ 12.05.2017 року, а про наказ №100-ВД від 08.06.2017 року про відрядження до м.Київ 15.06.2017 року взагалі дізнався лише 17.06.2017 року, тобто після строку відрядження.

Отже, судом вірно встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу, що зміст наказів про прибуття у відрядження був доведений до відома позивача своєчасно або він ухилився від ознайомлення з ними. Копії електронних листів про направлення позивачу наказів про відрядження, повідомлення про причини неприбуття у відрядження, які містяться в матеріалах справи, не свідчать про те, що позивач був обізнаний про вказані накази.

Окрім того, той факт, що позивач вчасно не спрямував відповідачу листи тимчасової непрацездатності, не спростовує факт недоведення до відома позивача наказів про відрядження.

Апеляційний суд враховує те, що відповідачем не доведено порушення позивачем своїх посадових обов`язків (згідно з Посадовою інструкцією торговельного представника) щодо прибуття у відрядження до м.Київ згідно з наказами, виходячи з того, що за характером своєї роботи робота позивача полягала у постійному перебуванні поза межами головного офісу та виконанні обов`язків у Південному регіоні. Про такий характер роботи позивача і зазначив представник відповідача при апеляційному розгляді справи.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачем було порушено положення ст.149 КЗпП України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку і відсутність заподіяної підприємству шкоди, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, те, що позивач раніше не притягувався до дисциплінарної відповідальності, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду про поновлення позивача на роботі.

Крім того, після вилучення 20.03.2017 року у позивача відповідно до наказу директора ТОВ "ВЮРТ-Україна" № 16-З від 16.03.2017 року: службового автомобіля, картки мобільного зв`язку, сервісної книжки, страхового полісу, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, паливної картки ОККО, комплекту ключів з сигналізацією, каталогу товарів, починаючи з квітня 2017 року скорочення продуктивності праці позивача відбулося не з його вини. Він продовжував в силу своїх можливостей направляти у паперовому вигляді документи, що підтверджується копіями експрес-накладних про відправлення відповідачу позивачем документів, а оскільки відповідачем зазначені обставини не спростовані, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду щодо нарахування заробітної плати з квітня 2017 року по день звільнення.

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.07.2017 року по 23.09.2018 року включно (заява про зміну ціни позову), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з положень ч.2 ст.235 КЗпП України, за якими при поновленні на роботі суд стягує середній заробіток за час вимушеного прогулу. Виходив із середньоденного заробітку позивача в розмірі 291,39грн, який обраховано на підставі довідки №05/01-2018 від 06.02.2018 року, помножений на 301 робочий день, та складає 87708,39 грн. Серед доводів апеляційної скарги відсутні такі, які належним чином обґрунтовують незаконність рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують. Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на те, що висновок суду про поновлення позивача на роботі є безпідставним, оскільки як вже зазначалось, матеріали справи не містять жодного доказу, що зміст наказів про прибуття у відрядження та зміст наказів про оголошення догани, що передували звільненню, були доведені до відома позивача своєчасно або він ухилився від ознайомлення з ними. Відповідачем не доведено, що позивач не з`явився у відрядження без поважних причин. Також підлягає відхиленню й посилання скаржника на необґрунтованість задоволення вимог про виплату зарплати з квітня 2017 року по день звільнення 12.07.2017 року, оскільки після вилучення 20.03.2017 року у позивача засобів для виконання трудових обов`язків, останній продовжував в силу своїх можливостей виконувати свої трудові обов`язки в зазначений період та трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені не були. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги посилання на недоведення позивачем факту повідомлення ним відповідача про перебування на амбулаторному лікуванні, оскільки вказаний факт не спростовує недоведення до відома позивача наказів про відрядження.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Власенка Дмитра В`ячеславовича, діючого від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЮРТ-Україна", залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 11 червня 2020 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська