Номер провадження: 22-ц/813/4660/20
Номер справи місцевого суду: 492/163/19
Головуючий у першій інстанції Черевата В.І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи справу №492/163/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та додаткових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року у складі судді Череватої В.І., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 29 січня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що він та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2014 року сім`єю не проживають, син проживає з ним, з 2015 року відповідач ОСОБА_2 добровільно сплачувала аліменти на утримання сина до його повноліття. Син досяг повноліття, але продовжує навчатися в Державному вищому навчальному закладі «Білгород-Дністровський морський рибопромисловий технікум» на денній формі навчання, з огляду на що потребує матеріальної допомоги батьків на житло, проїзд, харчування, одяг, придбання підручників тощо. Крім того, син навчається на водія автотранспортних засобів у Білгород-Дністровському ОСТК ТСО, оплата за навчання складає 3700,00 грн. з додатковим придбанням 100 літрів дизельного пального вартістю 2800,00 грн. та 1 літра моторного масла вартістю 250,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, не досягнення домовленості щодо утримання сина, який продовжує навчання, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі, рівній 900,00 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення суду до закінчення навчання, але не більше як до досягнення сином 23 років; на відшкодування витрат на навчання в Білгород-Дністровському ОСТК ТСО в сумі 3365,00 грн. (а.с.1-5).

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 11 лютого 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.32).

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, зазначивши, що повнолітній син не проживає ні з батьком, ні з матір`ю, так як навчається в іншому населеному пункті, тому позивач не є особою, яка може звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. Вона як матір надає посильну для неї допомогу сину грошовими переказами на банківську карту в середньому 548,33 грн. на місяць, надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі не може, так як має кредитні зобов`язання. Щодо витрат на навчання водієм, то такі по суті є додатковими витратами, які відмінні від аліментних зобов`язань та не передбачені положеннями статті 199 СК України, що регулює виниклі спірні правовідносини (а.с.48).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначив, що місце проживання сина зареєстровано за його місцем проживанням, у період навчання син дійсно знаходиться в іншому населеному пункті, але на вихідні, свята, канікули тощо проживає у свого батька, який несе витрати на утримання сина протягом усього часу продовження ним навчання, тому вирішальне значення має не спільне проживання сина з тим з батьків, хто подає позов, а факт продовження надання цим з батьків сину утримання добровільно і самостійно. З наданих відповідачем виписок з банківських карток розмір матеріальної допомоги, яку надавала ОСОБА_2 сину, не відповідає тому мінімальному розміру, який вона повинна була виплачувати, виходячи з законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який, зокрема, станом на 1 січня 2018 року становив 1762,00 грн. Посилання ОСОБА_2 на надання сину посильної матеріальної допомоги не відповідає дійсності, виходячи з розміру її заробітку; використання кредитних коштів на допомогу сину не доведено (а.с.74-75).

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.154-158).

Висновок суду мотивовано тим, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів того, що син ОСОБА_3 проживає разом з батьком, який просить стягнути кошти на свою користь для утримання сина на час навчання. ОСОБА_3 не був залучений до справи, тому відповідно до частини 3 статті 199 СК України не позбавлений права самостійно звернутися до батьків з позовом. Проживання в гуртожитку в період навчання в технікумі було безкоштовним, не проживав ОСОБА_3 в гуртожитку з власної волі, витрати на проїзд підтверджені лише на суму 75,47 грн., інші витрати на навчання є недоведеними. Відповідач ОСОБА_2 здійснювала грошові перекази на картку сина, тим самим добровільно самостійно надавала матеріальну допомогу сину як до звернення позивача до суду так і потому, що за період з травня 2019 року по 31 серпня 2019 року склало в загальній сумі 3579,80 грн., крім того, у період навчання в технікумі ОСОБА_3 чотири місяці отримував стипендію в сумі 980,00 грн. Суд вважав встановленим, що відповідач ОСОБА_4 добровільно самостійно надавала та продовжує надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, який вже закінчив навчання у державному вищому навчальному закладі «Білгород-Дністровський морський рибопромисловий технікум», виходячи з розміру свого заробітку та можливості надавати повнолітньому сину таку допомогу, та не ухиляється від утримання сина, що підтверджено документи фінансового характеру, у зв`язку з чим у задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, відмовлено. Витрати на оплату навчання водієм автотранспортних засобів не є основним навчанням ОСОБА_3 . Вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, передбачені статтею 185 СК України, можуть бути пред`явлені лише до досягнення дитиною повноліття та не поширюються на правовідносини, які виникають між батьками та повнолітнім сином, який продовжив навчання. Позовна вимога про стягнення додаткових витрат в сумі 3365,00 грн., виходячи з норм статті 185 СК України, задоволенню не підлягає.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 5 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного провадження від 7 травня 2020 року в порядку повторного автоматизованого розподілу справи з підстав відставки судді-доповідача та визначення іншого складу суду справу прийнято до провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжив навчання, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог; в решті рішення суду не оскаржується (а.с.165-167).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення в оскаржуваній частині з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у доведеності наявності умов надання матеріальної допомоги повнолітньому сину на період навчання, у не неправильній оцінці доказів. ОСОБА_3 у період навчання не мав постійного джерела доходу, а отримувана ним два місяці стипендія мала не постійний (тимчасовий) характер та не забезпечувала його потреби. Суд поставив інтереси банку, перед яким у ОСОБА_2 кредитні зобов`язання, вище інтересів сина ОСОБА_2 , яка до того ж брала кредит на власні потреби. Не заперечується те, що ОСОБА_2 перераховувала на банківську картку сина кошти, однак такі не були достатніми для його утримання, різниця у витратах на утримання сина покривалася ним батьком особисто шляхом надання грошових коштів готівкою, придбанням необхідного для навчання канцелярського обладнання, одягу, продуктів харчування, здійсненням оплати за проїзд тощо. Відсутність реєстрації ОСОБА_3 на період навчання в технікумі в с. Веселий Кут в будинку батька не є підставою для відмови в позові як неналежному позивачу, так як син у період між днями занять проживав з батьком, що підтверджено довідкою сільської ради.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду в частині вимог про стягнення аліментів та ухвалення в цій частині нового рішення з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

ОСОБА_3 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 станом на 26 листопада 2018 року є студентом 3-го курсу Державного вищого навчального закладу «Білгород-Дністровський морський рибопромисловий технікум» денної форми навчання (а.с.15).

ОСОБА_3 з 1 вересня 2019 року є студентом Національного університету Біоресурсів і природокористування України денної форми навчання, строк навчання з 1 вересня 2019 року по 30 червня 2022 року (а.с.134).

Згідно Довідки про склад сім`ї, виданої виконкомом Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області 7 грудня 2018 року за №834 ОСОБА_1 проживає в будинку АДРЕСА_1 ; до складу його сім`ї входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Згідно Довідки Веселокутської сільської ради Арцизького району Одеської області від 1 серпня 2019 року №564 ОСОБА_3 на території Веселокутської сільської ради не зареєстрований (а.с.126).

ОСОБА_2 з 20 червня 2000 року зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , фактично проживає в будинку АДРЕСА_2 (а.с.31, 127).

ОСОБА_1 з 22 жовтня 2018 року зареєстрований як безробітний в Арцизькій районній філії Одеського обласного центру зайнятості із нарахуванням соціальної допомоги по безробіттю (а.с.11-14, 135).

ОСОБА_2 працює вчителем у Веселокутській загальноосвітній шкоді 1-Ш ступенів (а.с.51).

За даними виписок про рух коштів з банківських карток наявні докази про переказ ОСОБА_2 грошових коштів за період з 24 вересня 2018 року (досягнення сином повноліття) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (звернення батька до суду з позовом про стягнення аліментів) в сумі 2341,98 грн.; за період з 29 січня 2019 року (звернення батька до суду з позовом про стягнення аліментів) по 31 серпня 2019 року в загальній сумі 3993,86 грн. (а.с.52-61).

Суд першої інстанції на підставі поданих учасниками справи доказів встановив обставини справи в оскаржуваній частині вимог, визначився зі спірними правовідносинами в частині стягнення аліментів та норми матеріального права, що такі регулюють, однак дійшов помилкового висновку про відмову в позові. Крім того, допустив протиріччя, оскільки у разі висновку про неналежність позивача не мав підстав робити висновок щодо виконання відповідачем обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, та не можливості відповідача надавати матеріальну допомогу в заявленому розмірі.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , який після припинення батьків проживання сім`єю з 2014 року залишився проживати з батьком, мати проживала окремо. Судове рішення про стягнення аліментів на утримання сина до повноліття сторонами не надано, ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 надавала кошти на утримання сина до його повноліття добровільно. З досягненням ІНФОРМАЦІЯ_2 повноліття син сторін ОСОБА_3 є таким, що продовжив навчання в учбових закладах на денній формі, а, відтак, потребує матеріальної допомоги своїх батьків на період навчання. Право ОСОБА_3 на утримання від батьків на період навчання не є спірним, таке право, як і обов`язок батьків утримувати повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжив навчання, визначені статтею 199 СК України.

ОСОБА_3 проживає з батьком, мати проживає окремо, доходи батька, який втратив роботу та з жовтня 2018 року перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітний, не дозволяють належно утримувати повнолітнього сина, який навчається.

Суд не приймає доводи ОСОБА_2 в тій частині, що ОСОБА_3 не є належним позивачем в силу не доведення факту проживання з ним сина у період навчання, так як дані доводи безпідставні.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обоє проживають в одному АДРЕСА_2 та залишаються бути зареєстрованими в будинку АДРЕСА_1 , де проживав та був зареєстрований і їх син ОСОБА_3 , проте фактично у вказаному будинку залишилися проживати ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 , а щодо ОСОБА_2 , то вона вже декілька років проживає в цьому ж селі, але в іншому будинку. Факт проживання сина з батьком підтверджено довідкою сільської ради, відтак, та обставина, що з початком навчання у вищому навчальному закладі ОСОБА_3 не має реєстрації місця проживання в селі в силу проживання деякий час у гуртожитку навчального закладу, не позбавляє батька права на звернення до суду з позовом до матері про стягнення аліментів на утримання сина, так як постійним місцем проживання ОСОБА_3 залишається будинок АДРЕСА_1 , іншого наразі не встановлено.

За змістом частини 1 статті 199 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, обумовлений умовою, за якої батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

У визначенні наявності умов, з огляду на які мати може надавати матеріальну допомогу сину на період навчання, суд виходить з наступного.

Відповідно до визначеного статтею 81 ЦПК України обов`язку доказування і подання доказів, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 працює вчителем у школі, отримує заробітну плату, розмір якої дозволяє їй надавати допомогу сину нарівні половини законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб як того просить ОСОБА_1 .

В справі відсутні докази того, що ОСОБА_2 , рівно як і ОСОБА_1 мають інших дітей чи осіб, щодо яких у них існує обов`язок по утриманню (наданню допомоги). Розмір кредитних зобов`язань, на які посилається ОСОБА_2 , не є такими, що унеможливлюють надання допомоги сину.

Та обставина, що мати переказувала на банківську картку сина певні кошти не є підставою для відмови в позові, так як дані перерахування у своєму розмірі є незначними, перерахування коштів відбувалось періодично, суми різні. Вказана грошова допомога з огляду на її розмір не може вважатися такою, що достатня для покриття витрат повнолітнього сина на навчання, одяг, харчування, проїзд тощо.

Відсутність між батьками домовленості щодо утримання сина на час навчання має наслідком звернення до суду. ОСОБА_3 особисто позов до суду не подавав, право батька на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів не оспорював.

Право повнолітнього сина, який продовжив навчання, на утримання від матері, за захистом якого звернувся батько, з яким син проживає, підлягає захисту.

В порядку статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. та в сумі 1152,60 грн., від сплати якого за подання відповідно позовної заяви та апеляційної скарги позивач звільнений згідно Закону України «Про судовий збір».

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року в частині вимог про стягнення додаткових витрат не оскаржується, відтак, в силу положень статті 367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду в цій частині вимог при даному апеляційному перегляді справи не перевіряється.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 17 жовтня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі, рівній 900 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 29 січня 2019 року до закінчення навчання, але не довше, чим до досягнення сином ОСОБА_3 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в загальній сумі 1921 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 9 червня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков