Справа № 289/805/20
Номер провадження 2-о/289/91/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

за участю: секретаря судового засідання Галькевич Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що з 21.08.2014 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, за час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , який проживає з заявницею у тимчасовому помешканні її батьків. Заявниця зазначає, що під час спільного проживання із кривдником - ОСОБА_2 , який працює старшим слідчим Радомишльського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області, останній систематично зловживав спиртними напоями та постійно підіймав руку на неї, висловлювався нецензурною лайкою в присутності малолітнього сина, що стало підставою розриву сімейних відносин рішенням суду від 05.11.2019, однак, ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_1 разом із дитиною із їх спільного помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без одягу та документів на вулицю та змінив вхідні замки до квартири, чим, на думку заявниці, застосував до неї та її сина одну із форм економічного насильства, що включає умисне позбавлення житла, одягу, майна, коштів, документів та можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні необхідних послуг лікування дитини, оскільки медична картка залишилася у спільному помешканні колишнього подружжя. Заявниця вказує, що неодноразово зверталася до Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявами, проте, жодної реакції не було, оскільки ОСОБА_2 являється їх колегою. 18.11.2019 внесено відомості до ЄРДР та ОСОБА_1 визнано потерпілою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. На даний час колишній чоловік заявниці продовжує неправомірні дії відносно останньої, що проявляється у формі брутальних виразів, лайливих слів, криків на адресу заявниці на очах у малолітнього сина та навіть перехожих, ОСОБА_2 приїздить до приватного будинку батьків заявниці та в їх присутності ображає її, принижує лайливими словами, внаслідок чого в неї погіршився сон, з`явилося почуття тривоги та страху за своє життя і здоров`я свого сина, який боїться батька, не бажає з ним спілкуватись.

У зв`язку з наведеним, заявниця просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , строком на 6 місяців, яким визначити наступні обмеження його прав:

1.Обмежити ОСОБА_2 у спілкуванні з постраждалою дитиною - ОСОБА_3 (телефонні розмови, наближення до місця проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 , та відвідування місця навчання дитини за адресою: АДРЕСА_3 );

2.Заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявниці за адресою: АДРЕСА_2 , та місця її роботи за адресою: АДРЕСА_4 , на відстань не ближче 300 м;

3.Заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ( ОСОБА_1 ) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву та просить її задовольнити, посилаючись на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 телефонує їй, просить взяти дитину та погрожує забрати сина у випадку відмови. Зазначила, що син боїться батька, а тому не хоче з ним спілкуватися, бо пам`ятає негативні ситуації, які траплялися в період спільного життя: сварки, крики.

Заінтересована особа ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні вимог заявника через їх недоведеність. Зазначив, що між ним та його колишньою дружиною після розірвання шлюбу склалися напружені, неприязні стосунки, оскільки заявниця чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, що стало підставою для його звернення до служби у справах дітей для встановлення годин спілкування батька з дитиною, однак, і після рішення органу опіки та піклування про визначення днів, годин побачень його з сином, мати дитини ОСОБА_1 продовжує перешкоджати спілкуванню з сином, знаходячи для цього різні приводи. Зазначені в заяві обставини щодо його протиправної поведінки не відповідають дійсності, видумані заявницею з метою обмежити його право на спілкування з дитиною, доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насильства заявником до суду не надано. При цьому заявниця неодноразово зверталася в правоохоронні органи зі скаргами на його неправомірні дії, які не підтверджуються жодними доказами, вважає причиною конфліктів родичів колишньої дружини, які постійно підбурюють останню проти нього.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Заявниця ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 21.08.2014 перебували у шлюбі, який рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05.11.2019 розірвано (а.с.7-8).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Із матеріалів справи вбачається наявність захворювань у малолітнього ОСОБА_3 та відповідні звернення до лікувальних закладів (а.с.14-18,20).

Також матеріалами справи підтверджуються факти неодноразових звернень ОСОБА_1 до правоохоронних органів із скаргами на неправомірні дії ОСОБА_2 , а саме на вчинення домашнього насильства (а.с.9-10,11-12,33,34).

05.03.2020 органом опіки та піклування Радомишльської РДА Житомирської області складено письмовий висновок про визначення днів, годин побачень ОСОБА_2 з його малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-39).

Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України передбачена можливість батьків дитини у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", подати заяву про видачу обмежувального припису.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону).

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону).

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішити питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків (Постанова Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 336/5627/19).

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2020 в справі № 754/6995/19.

Із матеріалів справи вбачається, що 17.10.2019 ОСОБА_1 зверталася із заявою до прокурора з приводу неправомірних дій колишнього чоловіка ОСОБА_2 , які мають ознаки злочину, передбаченого статтею 126-1 КК України (а.с.11-12).

08.11.2019 в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження № 0000015 з правовою кваліфікацією ст. 126-1 КК України на підставі ухвали слідчого судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 24.10.2019 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР по факту вчинення слідчим СВ Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_2 систематичного психологічного та фізичного домашнього насильства стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 (а.с.10 зворот).

При цьому суд звертає увагу, що написанню скарг ОСОБА_1 передувало звернення ОСОБА_2 в серпні та вересні 2019 року до служби у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області із заявою щодо обмеження останнього у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35,36).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між заявником та заінтересованою особою, тобто між батьками дитини, існує конфлікт, який рішення суду про розірвання шлюбу не припинив, однак, даний факт не підтверджує обставин вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у будь-яких його проявах відносно дитини та колишньої дружини, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Із огляду на вищевикладене, судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно дитини ОСОБА_3 зі сторони його батька ОСОБА_2 , а також ризиків настання насильства з його боку у майбутньому. Натомість між батьками дитини склалися неприязні відносини, виникають конфлікти з приводу побачень батька з дитиною, що не може розцінюватися як насильство в сім`ї.

Суд вважає, що існуючий між батьками дитини конфлікт не підлягає вирішенню шляхом застосування зазначених ОСОБА_1 заходів обмежувального припису, зокрема, шляхом фактично обмежити ОСОБА_2 упродовж шести місяців у спілкуванні з сином, що суперечить положенням статей 141, 153 та 157 Сімейного кодексу України та у разі задоволення заяви може спричинити дитині моральних та фізичних страждань, а основні засади охорони дитинства ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Суд не бере до уваги надані заявником матеріали досліджень рівня особистісної та ситуативної тривожності ОСОБА_1 , а також особливостей внутрішньосімейних стосунків за проективною методикою "Три дерева", яка була проведена з ОСОБА_3 , так як вказані документи не підтверджують статус ОСОБА_2 як кривдника та існування ризиків настання у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, а, отже, не містять інформації щодо предмета доказування, у зв`язку з чим не відповідають вимозі належності доказів. Окрім того, у матеріалах справи відсутня інформація про особу, яка проводила вказані дослідження - ОСОБА_5 (наявність у останньої відповідної освіти, досвіду у цій сфері тощо).

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (розділ IV "Окреме провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлений обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що заявник не надала суду належних й достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї чи дитини ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому, у зв`язку із не вчиненням щодо останнього обмежувального припису, суд відмовляє у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису. Сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення ОСОБА_2 насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89 350-5-350-8 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2020.

Суддя Н. С. Сіренко