Номер провадження: 22-ц/813/5962/20
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/19618/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/5962/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Бикової К.А.,

учасники справи:

- скаржник - ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси, постановлену у складі судді Аліної С.С. 03 лютого 2020 року,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеною заявою, в якій просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , накладене ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2019 року у справі № 523/4394/19.

В обґрунтування вищевказаних вимог скарги скаржник посилається на те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2019 року подання заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 було задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно виконавчого листа № 2-1630/09 виданого 20.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» грошової суми у розмірі - 2 289 850,50 грн..

Вказує на те, що ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2019 року по справі № 523/4394/19 ОСОБА_1 не отримував, оскільки за адресою реєстрації не проживає.

Із вищевказаним тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України не погоджується, вважає таке обмеження незаконним, оскільки, як зазначає в свої заяві, всі договірні зобов`язання виконав.

Зазначає про те, що 25.05.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0022/74/75432.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, б/н від 13.05.2007 року, посвідченні приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитам: договором № 014/0022/74/75432, в іпотеку банку було передано житловий будинок господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 220, 6 кв. м., житловою площею 84,4 кв. м., та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0817 га, кадастровий номер :02:003:0140.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 2-1630/09 позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/0022/74/75432 від 25.05.2007 року було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі - 2 288 120,50 грн., суму державного мита у розмірі - 1 700, 00 грн. та суму витрат на ІТЗ у розмірі 30,00 грн..

Як зазначає заявник, заборгованість по кредитному договору № 014/0022/74/75432 від 25.05.2007 року було врегульовано із первісним кредитором - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ще у 2014 році, та вказаний кредитний договір було припинено, у зв`язку із чим Банк звертався із вимогою про припинення іпотеки, за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Марченко О.M., та зареєстрованого 30.05.2007 року за № 979, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором.

27 березня 2014 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори купівлі продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 220, 6 кв. м., житловою площею 84,4 кв. м., та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0817 га, кадастровий номер :02:003:0140, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 2011 та № 2015.

На думку заявника, вищевказані договори також підтверджують виконання зобов`язань за Кредитним договором № 014/0022/74/75432 від 25.05.2007 року, у зв`язку із відчуженням предмету іпотеки, що у розумінні статті 559 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним.

Разом з тим, на думку заявника, застосування такого заходу забезпечення виконання судового рішення значно обмежує його права та застосовано без урахування суттєвих обставин (а. с. 3 - 4 зворотна сторона).

Заявник - ОСОБА_1 та його представник - адвокат Федяєв С.В. у судовому засіданні суду першої інстанції вищевказану заяву підтримали та просили її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання суду першої інстанції не з`явилися.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 лютого 2020 року в задоволенні вищезазначеної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2020 рокумотивована тим, що заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду не виконано, сума боргу є значною, що, на думку суду першої інстанції, може свідчити про наміри ОСОБА_1 ухилитися від виконання боргових зобов`язань та може призвести до фактичного не виконання рішення суду (а. с. 47 - 48 зворотна сторона).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення вищевказаної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувану ухвалу постановлено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права. Фактично доводи апеляційної скарги є відображенням доводів вищевказаної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Апелянт в апеляційній скарзі також посилається на низку норм права, які на його думку є підтвердженням необхідності скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , яке накладене ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2019 року у справі № 523/4394/19.

До суду апеляційної інстанції 01.06.2020 року від ТОВ «Фінансової компанії «Профіт Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Між тим апеляційний суд доводи та вимоги вказаного відзиву на апеляційну скаргу не приймає до уваги, оскільки дану справу розглянуто у відкритому судовому засіданні 28.05.2020 року.

Учасники справи сповіщені про дату, час і місце розгляду справи належним чином.

Від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності заявника.

Від ТОВ «Фінансової компанії «Профіт Капітал» заяв та клопотань до апеляційного суду не надійшло.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, наявність клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, відсутність клопотань ТОВ «Фінансової компанії «Профіт Капітал» про відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність вимог вищевказаної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,з огляду на наступне.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.03.2019 року подання заступника начальника Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 задоволено.

Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим лист № 2-1630/09 виданим 20.08.2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансової компанії «Профіт Капітал» грошової суми у розмірі - 2 289 850,50 грн..

13.05.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М., відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитам: договором № 014/0022/74/75432, в іпотеку банку було передано житловий будинок господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 220, 6 кв. м., житловою площею 84,4 кв. м., та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0817 га, кадастровий номер :02:003:0140 (а. с. 26 - 29).

З листа-повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № Р2-01-01-0-0/297 від 24.02.2014 року вбачається про те, що приватного нотаріуса Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Марченко О.М. було повідомлено про врегулювання заборгованість по кредитному договору № 014/0022/74/75432 від 25.05.2007 року, тому банк звертався із вимогою про припинення іпотеки, за Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу (а. с. 30).

27 березня 2014 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори купівлі продажу житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 220, 6 кв. м., житловою площею 84,4 кв. м., та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0817 га, кадастровий номер :02:003:0140, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Чужовською Н.Ю., за реєстровим № 2011 та № 2015 (а. с. 31 - 32, 33 - 34).

Між учасниками виконавчого провадження виникли правовідносини щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

За правилами частини 1 статті 15 ЦК України, частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок врегульовано Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (зі змінами), яким визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та встановлено порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до пунктів 2, 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово обмежено право на виїзд з України, зокрема, у тому випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Положеннями статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний:

1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;

3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України;

4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини;

5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;

6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Згідно з пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В той же час положеннями частини 5 статті 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі "Гочев проти Болгарії" Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою " Ле Конт , Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою відповідно до частини 5 статті 441 ЦПК України, заявник ОСОБА_1 просить скасувати застосовані судом обмеження, мотивуючи необхідністю виїзду за межі України та вжиттям доступних заходів для задоволення його життєвих потреб. Апелянт заперечує існування боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал». Вищенаведена заява про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, апеляційна скарга не містять доводів щодо необхідності задоволення вимог вказаної заяви саме задля досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал».

Вирішуючи питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , накладене ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 березня 2019 року у справі № 523/4394/19, суд першої інстанції взяв до уваги той факт, що обмежувальний захід було застосовано до боржника у зв`язку із встановленням судом факту свідомого ухилення від виконання рішення суду (зокрема, свідомі дії боржника, направлені на невиконання своїх зобов`язань за наявності реальних можливостей).

Відтак, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Сукупність досліджених обставин справи не дають на даний час підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які давали б підстави для скасування обмежувальних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 77 - 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Апеляційний суд вважає, що докази, якими апелянт обґрунтовує відсутність існування боргових зобов`язань перед ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», не є достатніми доказами, у розумінні статті 80 ЦПК України, щодо виконання апелянтом в повному обсязі рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 2-1630/09, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 014/0022/74/75432 від 25.05.2007 року було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в розмірі - 2 288 120,50 грн., суму державного мита у розмірі - 1 700, 00 грн. та суму витрат на ІТЗ у розмірі - 30,00 грн..

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що відповідно до частини 8 статті 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без порушень діючого законодавства, підстави для її скасування, зміни в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе