Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 176/625/18

провадження № 61-834св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року у складі судді Волчек Н. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Макарова М. О., Демченко Е. Л., Куценко Т. Р. у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про скасування рішень приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та вчинення певних дій,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив ухвалити судове рішення, яким скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , з шлакоблочним сараєм № 111 . Зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно. Стягнути судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що між ним та відповідачем - Публічним акціонерним товариством Комерційним Банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), 25 червня 2007 року укладено кредитний договір № DNJ0GK00000129, відповідно до п.7.1 якого відповідач зобов`язався надати йому кредитні кошти строком на 20 років, з 25 червня 2007 року до 25 червня 2027 року включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 50 000 грн на купівлю квартири, а також у розмірі 9 000 грн на сплату страхових платежів у передбачених договором випадках зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць (16,08 річних) на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за повернення додаткового моніторингу.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 25 червня 2007 року між ним та відповідачем було укладено іпотечний договір № DNJ0GK00000129. За умовами вказаного іпотечного договору в іпотеку було передано належне позивачу на праві приватної власності нерухоме майно, - двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 та шлакоблочний сарай № 111, загальною площею 4,3 кв. м.

Також 25 червня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким, у разі настання будь-якої з умов договору іпотеки, іпотекодержатель з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Після укладання вказаних договорів позивач почав своєчасно та в повному обсязі вносити визначену кредитним договором суму, а з 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з незрозумілих підстав почав вживати незаконні дії щодо позбавлення його нерухомого майна.

У квітні 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до нього про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу предмету іпотеки. Рішенням суду від 05 серпня 2009 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

У листопаді 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно звернулося до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки. Провадження у вказаній справі було закрито.

У квітні 2017 року ОСОБА_1 стало відомо, що ПАТ КБ «ПриватБанк», у порушення умов кредитного та іпотечного договорів, чинного законодавства України набув право власності на предмет іпотеки, а приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. здійснено державну реєстрацію переходу права власності на спірну квартиру з сараєм до відповідача.

Таким чином позивач вважає такі дії відповідачів незаконними та такими, що підлягають скасуванню судом, оскільки умови кредитного та іпотечного договорів ним не порушувались, він щомісячно здійснював погашення заборгованості за кредитним договором у встановленому порядку.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року позовну заяву задоволено, скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 яка складається : 1 - коридор 3.3 кв. м; 2 - жила кімната 23,0 кв. м; 3 - жила кімната 14.1 кв. м; 4 - коридор 3,0 кв. м; 5 - кухня 10,2 кв. м; 6 - ванна 2,8 кв. м; 7 - туалет 1,3 кв. м; загальна площа 62 кв. м, житлова площа 37,1 кв. м з шлакоблочним сараєм № 111 загальною площею 4,3 кв. м; зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 яка складається: 1 - коридор 3.3 кв. м; 2 - жила кімната 23,0 кв. м; 3 - жила кімната 14.1 кв. м; 4 - коридор 3,0 кв. м; 5 - кухня 10,2 кв. м; 6 - ванна 2,8 кв. м; 7 - туалет 1,3 кв. м; загальна площа 62 кв. м, житлова площа 37,1 кв. м з шлакоблочним сараєм № 111 загальною площею 4,3 кв. м; вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що при візуальному огляді підпису, що міститься на зворотньому повідомленні про вручення повідомлення про намір банківської установи здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки та підпису позивача, який міститься, як на кредитному договорі, договорі іпотеки та інших досліджених судом документах, вбачається, що підписи не є ідентичними один одному.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належне йому нерухоме майно,

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд апеляційної інстанції погодився із висновком місцевого суду про те, що позивач не був належним чином та у передбачений законом спосіб попереджений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення переходу до іпотекодержателя права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки), що в свою чергу, виключає можливість здійснення приватним нотаріусом реєстраційних дій по здійсненню державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Сокуренко Є. С. подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить провадження в частині вимог щодо скасування державної реєстрації нерухомого майна закрити, оскаржувані судові рішення скасувати, а у справі ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції дійшли до помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову.

Представник заявника вказував, що 22 лютого 2018 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у справі № 176/1134/17 прийняв відмову ОСОБА_1 від позову до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними та скасування рішення відповідача і державної реєстрації нерухомого майна та закрив провадження у справі. У справі, в якій було закрито провадження та у цій справі, предмети позову є ідентичними лише в цій справі вказано додаткового відповідача - приватного нотаріуса, а тому вважає, що зазначення додаткового відповідача та переміщення позовних вимог не змінює основної суті спору - скасування державної реєстрації нерухомого майна, що є підставою для закриття провадження у цій частині позовних вимог.

Аргументом касаційної скарги також є те, що відповідач у передбачений законодавством та укладеним між сторонами договором спосіб звернувся до приватного нотаріуса із заявою про набуття права власності на предмет іпотеки та подав необхідний пакет документів для здійснення таких дій, надав докази про отримання позивачем листа про усунення порушень зокрема. Вказує, що приватний нотаріус не зобов`язаний звіряти підписи на наданих документах, а тому його дії були правомірними.

Узагальнені доводи особи, яка надіслала лист по суті спору

У травні 2019 року від приватного нотаріуса Бондар І. М. до Верховного Суду надійшов лист у якому приватний нотаріус вказувала, що пояснення у цій цивільній справі нею було надано на адресу суду першої інстанції, а у зв`язку із великим службовим навантаженням просила розгляд справи проводити без її участі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області.

11 лютого 2019 року справа № 176/625/18 надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 грудня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1039/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 176/625/18 (провадження № 61-834св19) 14 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Литвиненко І. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 25 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DNJ0GK00000129, згідно з яким банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 25 червня 2007 року до 25 червня 2027 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 50 000 грн на купівлю квартири, а також 9 000 грн на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту згідно з п.3.11, цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 цього договору. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 807,03 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 25 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір іпотеки № DNJ0GK00000129, посвідчений приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дудник Т. В., за реєстровим № 46, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку двокімнатну квартиру, жилою площею - 37,1 кв. м, загальною площею - 62,0 кв. м та шлакоблочний сарай № 111, загальною площею 4,3 кв. м розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором 25 червня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11 листопада 2016 року за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. здійснено державну реєстрацію переходу права власності на спірну квартиру з сараєм на відповідача - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Умови договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25 червня 2007 року містять відповідне застереження, а саме, з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Місцевим судом встановлено, що на момент здійснення державної реєстрації права власності шляхом набуття ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на предмет іпотеки позивачем не було порушено умов кредитного та іпотечного договорів.

В пункті п. 24 договору іпотеки зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2018 року було задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у Відділі з питань державної реєстрації Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області належним чином засвідчені матеріали реєстраційної справи № 107, яка містить документи, що були підставою для прийнято рішення про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно.

В наданій копії реєстраційної справи міститься копія поштового повідомлення про отримання позивачем письмового повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» надісланого рекомендованим листом з повідомленням «Укрпоштою».

Суд першої інстанції вказував, що при візуальному огляді підпису, що міститься на цьому повідомленні та підпису позивача, який міститься, як на кредитному договорі, договорі іпотеки та інших досліджених судом документах, вбачається, що підписи не є ідентичними один одному.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Перевіряючи в межах касаційної скарги правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» (частина перша та друга статті 36 цього Закону у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» у зазначеній редакції).

Судами встановлено, що договір іпотеки передбачав застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з вказаною вимогою).

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» у вказаній редакції реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Суди встановили, що ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на ім`я позивача повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки 13 вересня 2016 року.

Місцевий суд вказував, що в наданій копії реєстраційної справи міститься копія поштового повідомлення про отримання позивачем письмового повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» надісланого рекомендованим листом з повідомленням «Укрпоштою». Проте, навіть при візуальному огляді підпису, що міститься на цьому повідомленні та підпису позивача, який міститься, як на кредитному договорі, договорі іпотеки та інших досліджених судом документах, вбачається, що підписи не є ідентичними один одному.

На підставі вищенаведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належне йому нерухоме майно, що в свою чергу, згідно до п.61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 виключало можливість здійснення приватним нотаріусом Бондар І. М., реєстраційних дій з державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Судами попередніх інстанцій зроблено висновки, які відносяться до вирішення питань, що потребують спеціальних знань, зокрема шляхом проведення експертизи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Частиною першою статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Передбачене статтями 12, 13, 49 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов`язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що суди дійшли висновку, що позивач не був належним чином повідомлений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належне йому нерухоме майно на підставі того, що при візуальному огляді підпису, що міститься на повідомленні та підпису позивача, який міститься, як на кредитному договорі, договорі іпотеки та інших досліджених судом документах, вбачається, що підписи не є ідентичними один одному, тобто судами було зроблено висновок, що ґрунтується на припущеннях.

Отже, суди попередніх інстанцій не виконали вимоги процесуального права щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи та вирішили питання, які потребують спеціальних знань - належним чином не встановили належність підпису на повідомленні про вручення вимоги позивачу.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо помилковості висновків судів попередніх інстанцій.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на таке.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, зокрема, подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі (пункт 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 у редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Матеріали справи містять відомості про витребування судом окрім всього іншого повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12 вересня 2016 року № 83, адресованого Лісковському А. В.

Проте мотивувальна частина судових рішень викладення обставин щодо дослідження цього доказу на предмет відповідності його змісту «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не містить.

Отже судами не було встановлено фактичних обставин, що мали значення для вирішення справи, а саме: чи отримувалась позивачем вимога про усунення порушень та чи мало місце таке порушення.

Щодо способу захисту права власності позивача

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (абзац перший частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що була чинною на час державної реєстрації права власності на квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Колегія Суддів звертає увагу на те, що заявлена позовна вимога про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на майно за ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично стосується запису про це право від 16 листопада 2016 року.

Саме скасування такого запису є належним способом захисту прав та інтересів позивача. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74), від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а).

Щодо доводів касаційної скарги стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі з підстав прийняття відмови ОСОБА_1 від позову до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання незаконними та скасування рішення відповідача та державної реєстрації нерухомого майна оформленої ухвалою від 22 лютого 2018 року Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у справі № 176/1134/17 колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Таким чином, з огляду на те, що суб`єктний склад сторін у справах не є тотожним, колегія суддів відхиляє означений довід касаційної скарги.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до підпунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази та/або встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Згідно з частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Враховуючи ту обставину, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, вказавши, що позивач не був належним чином повідомлений про позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на належне йому нерухоме майно дійшов до цього висновку на підставі припущення, що є порушенням частини шостої статті 81 ЦПК України.

Також при новому розгляді справи суд першої інстанції повинен дослідити отриманий у справі доказ - повідомлення боржнику про намір звернути стягнення на предмет іпотеки на відповідність його змісту «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31 травня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький А. А. Калараш І. В. Литвиненко І. М. Фаловська