ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року

м. Київ

справа № 431/3195/16-ц

провадження № 61-10169 св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Данили Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року в складі колегії суддів Авалян Н. М., Орлова І. В., Стахової Н. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 і з уточненням позовних вимог просила стягнути з відповідача в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмірі 147 250 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказувала, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому за 230 000 грн придбали автомобіль Citroen C4 НОМЕР_2 білого кольору, д.н. з. НОМЕР_1 .

Після розлучення ОСОБА_2 у добровільному порядку розділити вказане майно не погодився та відмовився сплатити їй грошову компенсацію в рахунок вартості належної позивачеві частки, а в травні 2016 року продав його без згоди ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 25 000 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля як спільного сумісного майна подружжя.

Суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль придбаний сторонами під час перебування в шлюбі, є їх спільною сумісною власністю, відповідач продав його, а тому вона має право на отримання грошової компенсації вартості своєї частки цього майна.

Визначаючи вартість 1/2 частки автомобіля, суд першої інстанції виходив із ціни, вказаної в договорі купівлі-продажу від 06 травня 2016 року, а саме 50 000 грн.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, змінено рішення Старобільського районного суду Луганської області від 06 вересня 2017 року в частині розміру компенсації 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя, яку стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , і збільшено такий розмір із 25 000 грн до 71 600 грн.

Апеляційний суд виходив із того, що сторони не досягли згоди щодо дійсної ринкової вартості автомобіля, не наполягали на проведенні судової експертизи з оцінки автомобіля та просили розглянути справу на підставі тих доказів, які вони надали судам.

Визначаючи вартість автомобіля, апеляційний суд виходив із його оцінки, зазначеної в договорі купівлі-продажу автомобіля від 02 серпня 2011 року, оскільки саме ця ціна була погоджена подружжям і для цього відповідач отримав кредит, а позивач виступила його поручителем. Належних і допустимих доказів того, що на момент вирішення справи вартість автомобіля є іншою, сторони суду не надали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника відповідача на рішення апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 року.

Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року поновлено представникові відповідача строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі адвокат просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аналіз змісту касаційної скарги дає підстави для висновку, що рішення апеляційного суду оскаржується лише в частині визначення вартості частки автомобіля як спільного майна подружжя, а в частині наявності підстав для грошової компенсації Ѕ частки автомобіля як спільного майна подружжя рішення в касаційному порядку не оскаржуються, тому Верховним Судом не переглядаються.

Адвокат указує, що апеляційний суд безпідставно взяв до уваги вартість автомобіля, зазначену в договорі купівлі-продажу від 02 серпня 2011 року, а не ціну, за яку відповідач його продав у 2016 році, й необґрунтовано збільшив розмір грошової компенсації за частку в спільному майні подружжя.

Апеляційний суд надав неправильну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а тому рішення підлягає скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу

Відзив на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2007 року до 24 лютого 2016 року.

02 серпня 2011 року ОСОБА_2 за кредитні кошти придбав автомобіль марки «Citroen», моделі «С4», вартістю 143 200 грн.

Для купівлі автомобіля відповідач уклав із ПАТ КБ «Правекс-банк» кредитний договір від 04 серпня 2011 року № 4579-009/11Р та отримав кредит у розмірі 114 560 грн, а позивач уклала з ПАТ КБ «Правекс-банк» договір поруки № 4579-009/11Г.

25 січня 2016 року відповідач виконав свої зобов`язання за кредитним договором.

06 травня 2016 ОСОБА_2 продав спірний автомобіль ОСОБА_3 за 50 000 грн на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 149/3/1444/2016, після чого автомобіль був знятий із реєстрації за власником ОСОБА_2 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне

застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У частинах першій-четвертій статті 212 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У даній справі рішення апеляційного суду в частині правильного застосування норм матеріального права при вирішенні питання про наявність правових підстав для поділу майна подружжя та стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля в касаційному порядку представик відповідача не оскаржує.

У касаційній скарзі відповідач посилається не на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права при визначенні розміру грошової компенсації частки спільного майна подружжя, а на те, що визначення вартості частки спільного майна подружжя здійснене з порушенням норм процесуального права.

Відповідач уважає, що необхідно було визначати розмір частки виходячи з вартості, за яку автомобіль був придбаний, а не на підставі ціни, за яку відповідач його продав, проте такі доводи фактично зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і посилання на недостовірність доказу й перевагу одного доказу над іншим, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу адвоката Данили Сергія Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Луганської області від 12 грудня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук