Справа № 143/1364/19
02.06.2020 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Бойка А. В.,
з участю секретаря Мельніченко Т. Б.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Погребище цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Скрицький Роман Леонідович до ОСОБА_2 , Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання незаконними державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ №221291, 221292 від 14.01.2010, скасування їх державної реєстрації,-
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Скрицький Роман Леонідович до ОСОБА_2 , Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання незаконними державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ №221291, 221292 від 14.01.2010, скасування їх державної реєстрації.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка, ОСОБА_1 , тривалий час здійснювала догляд своєї матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підтвердження вільного волевиявлення та внутрішнього переконання спадкодавця, 20 лютого 2018 року в порядку ст. 203 ЦК України у присутності двох свідків був укладений правочин у формі - заповіту, що у випадку її смерті, ОСОБА_1 отримає у спадок майно, що було належне їй за життя і до дня її смерті. У встановленому законом порядку проведена його державна реєстрація.
ОСОБА_1 являється єдиним спадкоємцем за заповітом, яка має переважне та одноосібне право на визнання права власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, немає.
Тому, рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.01.2019 у цивільній справі № 143/1658/19, визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Станом на 26.02.2019 рішення суду набрало законної сили.
У ході проведеної його державної реєстрації в центрі надання адміністративних послуг та отриманням витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, на яких розташований успадкований житловий будинок та господарські споруди, стало відомо, що рішенням другої (2) сесії двадцять другого (22) скликання від 16.11.1994 Новофастівської сільської ради Вінницької області передано у приватну власність рідному брату ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, розмірами, 0.2500 га та 0.2596 га. На підставі зазначено рішення ним отримані державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ №№ 221291, 221292 від 14.01.2010.
Вищезазначеним рішенням органу місцевого самоврядування порушено спадкове право ОСОБА_1 , в якості спадкоємця за заповітом щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельні ділянки та подальшої їх приватизації.
З метою перевірки легітимності прийнятого рішення другої сесії двадцять другого скликання від 16.11.1994 Новофастівської сільської ради Вінницької області, та виданих на підставі нього державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ № № 221291, 221292 від 14.01.2010 відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», надавався адвокатський запит щодо надання його копії з наявними додатками.
Отриманою відповіддю Новофастівської сільської ради Вінницької області за № 275 від 22.10.2019 повідомлено, що вищезазначене рішення про передачу земельних ділянок ОСОБА_2 не приймалось.
Просив визнати незаконним рішення другої сесії двадцять другого скликання від 16.11.1994 Новофастівської сільської ради Вінницької області, та виданих на підставі нього державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ№№ 221291, 221292 від 14.01.2010.
11.02.2020 від представника ОСОБА_1 - адвоката Скрицького Р.Л. через канцелярію надійшла заява про зміну позовних вимог, в якій зазначив, що зі змісту рішення другої сесії двадцять другого скликання Новофастівської сільської ради від 16.11.1994 вбачається, що земельні ділянки були передані померлому спадкодавцю ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 .
Відтак, при його прийнятті дотримані норми матеріального права. Підстав для визнання рішення другої сесії двадцять другого скликання Новофастівської сільської ради від 16.11.1994 незаконним немає.
З цього вбачається, що державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ № 221291, 221292 від 14.01.2010 видані на ОСОБА_2 без законних на те підстав.
Відтак, виникла потреба змінити пре`явлені первісні позовні вимоги та сформулювати прохальну частину наступним чином.
Просить визнати незаконними державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ № 221291, 221292 від 14.01.2010, видані на ім'я ОСОБА_2 , скасувати їх державну реєстрацію права приватної власності. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати.
Ухвалою суду від 11.02.2020 пройнято до провадження заяву представника позивачки - адвоката Скрицького Р.Л. про зміну позовних вимог та закрито підготовче провадження у справі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Скрицький Роман Леонідович до ОСОБА_2 , Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області про визнання незаконними державних актів про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ №221291, 221292 від 14.01.2010, скасування їх державної реєстрації та призначено до судового розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, через канцелярію подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 80).
Представник позивачки - адвокат Скрицький Р.Л. в судове засідання не з`явився, через канцелярію надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. (а.с. 79)
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином (а.с.33, 40, 58), про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Представник Новофастівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, проте голова Новофастівської сільської ради - Шепетя Л. І . через канцелярію надіслала до суду лист про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. (а.с. 78)
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно з п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З`ясувавши позицію позивача, її представника та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких міркувань.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:, письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків свідків.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8), відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 та земельних ділянок, які призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, розмірами, 0.2500 га та 0.2596 га, які належали їй на підставі рішення другої сесії двадцять другого скликання від 16.11.1994 Новофастівської сільської ради Вінницької області (а.с. 27).
12.02.2018 спадкодавець ОСОБА_3 скористалася правом і залишила на ім`я своєї дочки ОСОБА_1 розпорядження на випадок своєї смерті у формі заповіту (а.с. 9).
Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 24.01.2019 визнано право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у порядку спадкування на спадкове майном за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 84, виготовленого 03.07.2018 Комунальним підприємством "Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації". Станом на 26.02.2019 рішення суду набрало законної сили. (а.с. 10) У ході проведеної його державної реєстрації в центрі надання адміністративних послуг та отриманням витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, на яких розташований успадкований житловий будинок та господарські споруди, ОСОБА_1 було повідомлено, що земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, передано у приватну власність рідному її брату ОСОБА_2 та видані державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ № № 221291, 221292 від 14.01.2010. (а.с. 11, 13, 14)

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

Згідно із ст. 393 ЦК України, державний акт органу державної влади, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В п.п. 19, 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За таких обставин видані відповідачу, ОСОБА_2 Державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № № 221291, 221292, на земельні ділянки, призначені для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, розмірами, 0.2500 га та 0.2596 га, з кадастровими номерами :07:002:0084, :07:002:0085, що видані 14.01.2010 підлягають визнанню недійсним, а державна реєстрація такого права - скасуванню, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Дане узгоджується також із практикою ВС України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції на момент розгляду справи судом) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Крім цього на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 387, 393 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконними державні акти про право приватної власності на земельні ділянки серії ЯИ № 221291, 221292 від 14.01.2010, видані на ОСОБА_2 та скасувати їх державну реєстрацію права приватної власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. витрат по оплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за заявою про перегляд заочного рішення відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя