Справа № 204/6247/19
Провадження № 2/204/198/20 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

02 червня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

за участю представника відповідача ОСОБА_7

за участю представника третьої особи ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом позбавлення права користування та виселення із житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядженням власним майном, шляхом позбавлення права користування та виселення із житлового приміщення.

27 лютого 2020 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, переведення прав покупця.

В судовому засіданні відповідачі та представник відповідача просили прийняти зустрічний позов і об`єднати його в одне провадження з первісним позовом.

Позивач та його представники заперечували проти прийняття зустрічної позовної заяви, обґрунтовуючи це тим, що вже сплив строк на подання зустрічної позовної заяви.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судовому засіданні просила позови об`єднати.

Представник відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що дані позови не можуть бути об`єднані в одне провадження з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів.

Як вбачається з ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, відповідачеві визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснити відповідачеві, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копії відзиву та доданих до нього документів, відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами, що відповідає положенням ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Таким чином, відповідач мав подати зустрічну позовну заяву п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Судом встановлено, що в матеріалах даної справи відсутнє підтвердження отримання відповідачами копії ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, натомість в матеріалах справи є заява про ознайомлення з матеріалами даної справи ОСОБА_5 від 16.01.2020 року з її підписом, який засвідчує що саме 16.01.2020 року вона ознайомилась з матеріалами даної справи. (Т-1, а.с. 64). Таким чином, останнім днем подачі зустрічної позовної зави є 31.01.2020 року, а подано її було лише 27.02.2020 року. (а.с. 93).

Крім цього, 31.01.2020 року від самої ОСОБА_6 та ОСОБА_10 надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 65-66), а відтак ОСОБА_6 була обізнана про наявність даної справи та мала можливість подати зустрічну позовну заяву у термін, передбачений ЦПК України та встановлений ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Також, необхідно звернути увагу на той факт, що відповідно до відповіді на запит від 16 вересня 2019 року з адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 М. та ОСОБА_10 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28, 30) та в своїй заяві про ознайомлення з матеріалами справи ОСОБА_10 від 16.01.2020 року та в зустрічній позовній заяві ОСОБА_6 зазначають, що вищевказана адреса є місцем їх проживання. За цією адресою суд і повідомляв відповідачів по справі.

Також в своїй постанові від 22.05.2019 року Верховний Суд (справа № 705/5060/18) зазначає, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення. Прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним. Разом з тим, відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд також зазначає, що Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності. Суд нагадує, що національні органи влади, зокрема суди, мають вирішувати проблеми тлумачення внутрішнього законодавства, їх роль обмежується перевіркою відповідності результатів такого тлумачення Конвенції. Це стосується, зокрема, тлумачення судами процесуальних норм, таких як строки подання документів або подання апеляцій (рішення у справі «Кунерт проти Польщі», заява № 8981/17, від 04 квітня 2019 року). Ознайомитись з даною постановою можливо за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/81925652.

Крім цього, необхідно зазначити, що дана справа загалом перебуває в провадженні суду вже з 04 вересня 2019 року.

В свою чергу, як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011 у справі № 1-9/2011, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Згідно положень ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України і іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У частині же четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення Європейського суду з прав людини від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

До аналогічних висновків прийшов й Верховний Суд в своїй постанові від 07 травня 2018 року у справі № 553/3688/16-ц (провадження № 61-302св18).

У рішенні від 03 квітня 2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

За таких обставин, з урахуванням всіх вищевказаних обставин, суд вважає, що в задоволенні клопотання відповідачки про об`єднання первісного і зустрічного позовів в одне провадження необхідно відмовити і роз`яснити їй, що вона має право звернутися до суду з даними вимогами в загальному порядку, передбаченому чинним ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 178, 182-183, 191, 193-194, 210, 258-261 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В прийнятті до свого провадження зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_9 про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця і переведення прав покупця - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що вона має право звернутися до суду з даними вимогами в загальному порядку, передбаченому чинним ЦПК України.

Ухвала суду не підлягає оскарженню і набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя В.В. Самсонова