Справа № 524/1842/20
Провадження №2/524/1542/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі

Головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Коваль Т.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту, який був накладений реєстратором Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1697363, внесену на підставі повідомлення Автозаводського відділення Ощадбанк СРСР № 62 від 09.11.1988 року за № 11, згідно якого накладено заборону (арешт) на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначають, що вони являються власниками житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2020 року за № 464/02-31 державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори позивачам було відмовлено у посвідченні договору купівлі- продажу частки житлового будинку з господарськими будівлями з тих підстав, що при перевірці в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в реєстрах до 2013 року, а саме в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був виявлений архівний запис про заборону за реєстраційним номером обтяження 1697363, зареєстрований 21.02.2005 року реєстратором Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори на підставі повідомлення Автозаводського відділення Ощадбанку СРСР № 62 від 09.11.1988 року за вихідним номер № 11. Крім цього, власником вищевказаного нерухомого майна була помилково вказана гр. ОСОБА_3 . Жодних боргових зобов`язань перед ПАТ «Державний ощадний банк України» позивачі не мали. Просили припинити заборону, накладену реєстратором Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1697363, внесену на підставі повідомлення Автозаводського відділення Ощадбанк СРСР № 62 від 09.11.1988 року за № 11, на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не прибули, просили розглянути справу без їх присутності, наполягали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та просили не стягувати судовий збір з відповідача.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не прибув, просив справу розглядати без їх участі, свої заперечення виклав у відзиві. Заперечення відповідача не стосуються суті спору, і відповідач підтверджує, що ОСОБА_1 боргових зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» не має, а житловий будинок АДРЕСА_1 в якості забезпечення не виступає.

Представник третьої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальна контора в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, просив справу розглянути за їх відсутністю.

Ухвалою судді від 02.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданого 18.02.1974 року за № 455 державним нотаріусом Третьої кременчуцької нотаріальної контори, а ОСОБА_2 являється власником 2/3 та 1/6 часток житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину № 455 від 18.02.1974 року, виданого Третьою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10.12.2015 року за № 5-1405 державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори. Даний факт також підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.02.2020 року .

В березні 2020 року при зверненні до державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотконтори з питанням щодо оформлення договору купівлі- продажу частки нерухомого майна, позивачам стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження (арешту) за номером 1697363 від 21.02.2005 року, який був вчинений на підставі повідомлення Автозаводського відділення Ощадбанку СРСР № 62 від 09.11.1988 року за № 11 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.03.2020 року за № 464/02-31 позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було відмовлено у посвідченні договору купівлі- продажу частки житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 з вищевказаних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії , так як вчинення такої дії суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 2.1 гл. 2 р. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, при посвідченні правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність податкової застави, заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.

Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності , закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з наданих доказів позивачами, спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 належало їх батькам з 1960 року, та в порядку спадкування перейшло до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на законних підставах . Жодних боргових зобов`язань перед Автозаводським відділенням Ощадбанку СРСР № 62 позивачі не мали, ссуди не оформлювали.

На підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради депутатів трудящих № 205 від 25.03.1977 року домоволодіння АДРЕСА_1 , було перейменовано в № 148, що підтверджується печаткою, проставленою 14.11.1977 року на правовстановлюючому документі - свідоцтві про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Третьої кременчуцької державної нотаріальної контори 18.02.1974 року за № 455, а тому отримання громадянкою ОСОБА_3 ссуди 09.11.1988 року під нерухоме майно, яке їй ніколи не належало, позивачі пояснюють помилкою.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи , покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що позивачі не наполягають на стягненні судового збору з відповідача, суд не стягує з них судові витрати.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про звільнення майна з-під арешту, - задовольнити.

Припинити заборону, накладену реєстратором Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори 21.02.2005 року, реєстраційний номер обтяження 1697363, внесену на підставі повідомлення Автозаводського відділення Ощадбанк СРСР № 62 від 09.11.1988 року за № 11, на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 07.06.2020 року.

Суддя Ж.О. Кривич