Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 554/10836/16-ц

провадження № 61-6256св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.(суддя-доповідач),

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал»,

треті особи: Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лабіринт»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Кузнєцової О. Ю., Бондаревської С. М., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» (далі - КП ПОР «Полтававодоканал»), третя особа - обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив «Лабіринт», про відшкодування завданої майнової (матеріальної) та моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09 жовтня 2017 року було залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Полтавської міської ради та виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради.

В обгрунтування позовних вимог вказував, що ОСОБА_1 є власником гаража № АДРЕСА_2 , який знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Гаражному кооперативі «Лабіринт», на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 32044480 від 06 січня 2015 року.

14 жовтня 2016 року гараж позивача було зруйновано внаслідок ремонту каналізаційної системи КП ПОР «Полтававодоканал», що підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 26/11/16, виконаним 16 листопада 2016 року судовим експертом ОСОБА_3 , чим завдано ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 139 000,00 грн.

Посилаючись на зазначене та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_1 просив залишити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди без розгляду, просив стягнути з КП ПОР «Полтававодоканал» на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 139 000,00 грн та 1 000,00 грн, що були витрачені на проведення оціночно-будівельної експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з КП ПОР «Полтававодоканал» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 139 000,00 грн та 1 000,00 грн витрат на проведення оціночно-будівельної експертизи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що КП ПОР «Полтававодоканал» не надало жодного доказу, який би підтверджував нагляд за станом каналізаційної мережі та її технічне обслуговування і не спростувало доводів наданих позивачем про те, що руйнування відбулося з вини КП ПОР «Полтававодоканал». Оскільки руйнування гаража, що належить позивачу, спричинене протиправними діями відповідача, а тому заподіяна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі на підставі частини першої статті 1166 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що руйнування гаража перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями чи бездіяльністю відповідача та пов`язане з неналежним наглядом за каналізаційною системою, яка перебуває на балансі КП ПОР «Полтававодоканал».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 березня 2019 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2018 року. При цьому посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції повно та всебічно не дослідив обставини, що мають значення для справи, а висновок суду про відсутність беззаперечних доказів на підтвердження винних дій відповідача, що призвели до руйнування гаража ОСОБА_1 , не відповідає дійсності.

Суд не звернув належної правової уваги на висновок експертного оціночно-будівельного дослідження № 26/11/16 від 16 листопада 2016 року, відповідно до якого руйнування відбулося через ремонт каналізаційної системи саме КП ПОР «Полтававодоканал». Крім того, з матеріалів інтерв`ю в.о. головного інженера підприємства, наданого телеканалу « Україна », який визнав, що знищення майна, зокрема і гаража позивача, відбулося внаслідок несвоєчасного ремонту каналізаційного колектору.

Доводи інших учасників справи

У травні 2019 року КП ПОР «Полтававодоканал» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. При цьому посилається на безпідставність доводів скарги та законність і вмотивованість висновків постанови Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року.

Відзив мотивовано тим, що підприємство не видавало жодних проектних, дозвільних документів на будівництво господарських чи гаражних приміщень, а тому правові підстави розміщення гаража позивача на каналізаційному колекторі відсутні.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду Октябрського районного суду м. Полтави.

У травні 2019 року матеріали справи № 554/10836/16-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником гаража № АДРЕСА_2 , який знаходиться в обслуговуючому кооперативі «Гаражному кооперативі «Лабіринт», на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 32044480 від 06 січня 2015 року.

Відповідно до Технічного паспорту, виданого ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 08 грудня 2014 року, та свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 32044480 від 06 січня 2015 року, загальна площа гаража складає 27,9 кв. м.

Відповідно до технічного паспорту гараж побудовано його власником ОСОБА_1 в 1991 році.

Згідно з висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 26/11/16, що виконаний 16 листопада 2016 року, проведений судовим експертом ОСОБА_3 , який діє на підставі свідоцтва № 1691 від 22 серпня 2014 року, виданого на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, 14 жовтня 2016 року гараж було зруйновано. Руйнування відбулося через ремонт каналізаційної системи комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», що не заперечували представники КП ПОР «Полтававодоканал».

Відповідно до Висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 26/11/16 ринкова вартість гаража до моменту руйнування, на час проведення дослідження, становить 139 000,00 грн.

Мотивувальна частина.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши викладені у відзиві аргументи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Результат аналізу положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди

є завдання майнової шкоди іншій особі.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, можна зробити висновок, що законодавством саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Разом із тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, покладаючи обов`язок доведення вини відповідача на позивача, не врахував вказаних норм матеріального права та не звернув уваги на те, що законодавець у деліктних зобов`язаннях закріпив презумпцію вини заподіювача шкоди і поклав на нього (відповідача в справі) доведення відсутності вини у спричиненні шкоди, та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

Як встановлено судом першої інстанції, факт руйнування гаража, власником якої є позивач, з вини відповідача підтверджується висновком експертного оціночно-будівельного дослідження № 26/11/16 від 16 листопада 2016 року. Висновком встановлено, що руйнування відбулося через ремонт каналізаційної системи комунальним підприємством Полтавської обласної ради «Полтававодоканал». Ринкова вартість гаража до моменту руйнування, на час проведення дослідження, становить 139 000,00 грн. Зазначений висновок у силу статей 77, 78 ЦПК України є належним і допустимим доказом.

Порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання та водовідведення міст та інших населених пунктів України встановлено Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України № 30 від 05 липня 1995 року (надалі - Правила). Ці Правила є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання, у тому числі юридичних осіб, що здійснюють технічну експлуатацію систем водопостачання та водовідведення, незалежно від організаційно-правової форми та форми власності. За невиконання цих Правил відповідальними є виробники.

Відповідно до пункту 12.1.2. Правил завданнями технічної експлуатації каналізаційної мережі є нагляд за станом і збереженням мережі, пристроїв та обладнання на ній, технічне утримання мережі, ліквідація засмічень, затоплень, поточний і капітальний ремонти, ліквідація аварій, контроль і нагляд за експлуатацією каналізаційних мереж і споруд споживачів, нагляд за будівництвом та приймання в експлуатацію нових ліній мережі, споруд на ній і споживацьких приєднань, ведення технічної документації та звітності, вивчення мережі, складання перспективних планів реконструкції та розвитку мережі.

Технічне обслуговування мережі передбачає зовнішній і внутрішній (технічний) огляди мережі і споруд на ній: дюкерних і з`єднувальних камер, колодязів, напірних і самоплинних трубопроводів (колекторів), аварійних випусків, естакад і водопропускних труб під каналізаційними трубопроводами тощо , зовнішній огляд мереж виконують не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду зовнішнього стану пристроїв і споруд мережі.

Судами встановлено, що КП ПОР «Полтававодоканал» є балансоутримувачем каналізаційного колектора, який знаходиться на території обслуговуючого кооперативу «Гаражному кооперативі «Лабіринт», який розташований за адресою м. Полтава, вул. Олеся Гончара, 27 Б.

Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У свою чергу КП ПОР «Полтававодоканал» не надало жодного доказу, який би підтверджував нагляд за станом каналізаційної мережі та її технічне обслуговування. Також КП ПОР «Полтававодоканал» не спростувало доводи позивача про те, що руйнування гаража відбулося з вини КП ПОР «Полтававодоканал».

Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до руйнування гаража позивача, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

КП ПОР «Полтававодоканал» не спростувало належними та допустимими доказами своєї вини у руйнуванні гаража позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин руйнування гаража, не заявляло та не надало інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що підприємство не видавало жодних проектних, дозвільних документів на будівництво господарських чи гаражних приміщень, а тому правові підстави розміщення гаража позивача на каналізаційному колекторі відсутні, оскільки зазначене не є предметом спору у цій справі та не свідчить про наявність правових підстав для звільнення від відшкодування шкоди, завданої позивачу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих позивачем, та помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та без порушень норм процесуального права.

Вказане свідчить, що апеляційним судом безпідставно скасоване рішення

суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року скасувати.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18 жовтня 2018 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик