ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1015/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/850/20 Категорія: на ухвалу Степченко М. Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Бондаренко С.І.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач (скаржник) ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Зажоми І.В. на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2020 (повний текст складено 17.04.2020, суддя в суді першої інстанції Степченко М.Ю.) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просила визнати автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2012 р.в., (він-код НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю сторін та у порядку поділу спільного майна виділити вказаний автомобіль позивачу, стягнувши з неї на користь відповідача грошову компенсацію за половину його вартості.

Також позивач разом із позовною заявою подала заяву про забезпечення позову, якою просила:

- накласти арешт на спірний автомобіль «Chevrolet Lacetti», заборонивши відповідачу його відчуження чи передачу третім особам будь-яким можливим способом, а також заборонивши відповідачу експлуатацію даного автомобіля з поміщенням його у гараж за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити державним реєстраторам та іншим уповноваженим на вчинення реєстраційних дій особам вчиняти будь-які реєстраційні дії з приводу реєстрації права власності щодо спірного автомобіля «Chevrolet Lacetti».

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що виконання рішення у справі може бути суттєво ускладненим у разі відчуження спірного майна титульним володільцем, яким є відповідач до вирішення спору.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2020 вказану заяву про забезпечення позову задоволено. Суд вказав, що наявні достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду у справі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Зажома І.В. подав 05/05/2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. В обґрунтування вказано на те, що суд не зробив висновків про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення по суті спору у справі, а позивач не довів існування обставин, які б такі висновки могли підтвердити. Спірний автомобіль є неподільною річчю, отже забезпечення позову за таких обставин буде недоречним, так як накладення арешту на майно не зможе забезпечити можливість реального виконання рішення суду про присудження такого майна одному із співвласників. Відповідач заробляє на життя шляхом використання спірного автомобіля. Крім того, спірне майно відсутнє у власності відповідача, що вбачається з факту наявності у позивача правовстановлюючих документів на нього.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила суд апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суд першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Питання про застосування заходів забезпечення позову, яке вирішувалося судом в оскарженій ухвалі, регламентується Главою 10 Розділу І ЦПК України.

Так відповідно до положень частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, п.п.1, 2 шляхом накладенням арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Апеляційний суд враховує, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, необхідно пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду за відповідним позовом; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів

Таким чином для того, щоб було вжито заходів для забезпечення позову у справі заявнику необхідно довести доказами факт того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Без встановлення наявності таких обставин вжиття заходів для забезпечення позову є неможливим.

Слід врахувати, що згідно вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи встановлено, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 07.05.2020 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - автомобіля «Chevrolet Lacetti», 2012 р.в., (він-код НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 . Титульним власником цього майна є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.17).

Таким чином у справі має місце спір щодо поділу спірного автомобіля. Отже є обґрунтовані підстави вважати, що у разі, якщо його титульний володілець вчинить дії по відчуженню майна, то буде суттєво ускладнене виконання рішення суду про його поділ (у тому числі шляхом визнання права власності на майно за одним із співвласників зі стягнення грошової компенсації за половину його вартості на користь іншого співвласника), адже спірне майно може опинитися у володінні чи користування третіх осіб під час судового розгляду. Отже висновки суду першої інстанції в цій справі про необхідність забезпечення позову є вірними.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами скаржника про те, що позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення по суті спору у справі, адже, будучи титульним володільцем спірного майна та враховуючи, що в судовому порядку це майно може бути виділено у власність іншому співвласнику, відповідач має змогу здійснити дії по відчуженню автомобіля, що ускладнить виконання рішення суду у справі та для унеможливлення чого і вживаються заходи забезпечення позову.

Слід оцінити критично апеляційні доводи про те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, отже забезпечення позову за таких обставин буде недоречним, так як накладення арешту на майно не зможе забезпечити можливість реального виконання рішення суду про присудження такого майна одному із співвласників, так як вони є нелогічними, адже заходи забезпечення позову вживаються для того, щоб спірне майно не перейшло за час розгляду справи судом у власність чи володіння до третіх осіб, що не пов`язано з тим, чи вирішується спір щодо подільної речі чи ні.

Також апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що його доводи про те, що відповідач заробляє на життя шляхом використання спірного автомобіля та, одночасно, і про те, що спірне майно відсутнє у власності відповідача є суперечливими та непослідовними, адже неможливо користуватися майном, коли воно перебуває у володінні іншої особи. Фактична реалізація відповідачем, як титульним власником спірного майна, про поділ якого вирішується питання в цій справі, його права на відчуження цього майна безсумнівно ускладнить можливість виконання рішення суду про поділ такого майна.

Одночасно апеляційний суд вважає, що в даному випадку буде недоцільним вживати заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу експлуатацію спірного автомобіля з поміщенням його у гараж, адже це обмежить власника майна у можливості користуватися своєю власністю, що передбачено ст.317 ЦК України, без спрощення послідуючого виконання рішення суду про поділ майна, тобто не буде досягнута мета вжиття заходів забезпечення позову, яка слідує з вимог ст.149 ЦПК України.

Суд вважає, що за таких обставин це не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2020 про забезпечення позову у даній справі слід змінити, скасувавши в частині забезпечення позову шляхом заборони відповідачу експлуатацію спірного автомобіля з поміщенням його у визначений гараж, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, в решті ухвалу суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2020 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - змінити, скасувавши в частині забезпечення позову шляхом заборони відповідачу експлуатацію спірного автомобіля з поміщенням його у гараж за адресою АДРЕСА_1 .

У решті ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 17.04.2020 про забезпечення позову в цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повну постанову складено 11.06.2020.

Головуючий

Судді