Справа №489/4206/19
Провадження №2/489/517/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
11 червня 2020 року м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Середою А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна про визнання недійсним договір - купівлі продажу квартири та скасування державної реєстрації
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.
Третя особа у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 по 1/3 частки за кожним, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.2005 року виданого ЖКВ ДП НВКГ "Зоря - Машпроект", зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 11.11.2005 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.11.2005 року.
Вказане підтверджується довідкою з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 05.03.2020 за вих. № 541.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач та його брат ОСОБА_5 прийняли спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки на час смерті матері ОСОБА_4 були зареєстровані та фактично проживали разом зі спадкодавцем на момент смерті останньої.
Згідно довідки Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Зоря" від 11.12.2014 року за вих. № 3275, ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована з 06.01.1971 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 . На цей день разом з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 з 14.10.1986 року по теперішній час та ОСОБА_1 з 04.01.1990 року по теперішній час.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач прийняв спадщину на підставі ст. 1268 ЦК України, оскільки на час смерті матері ОСОБА_4 та брата ОСОБА_5 був зареєстрований та фактично проживав разом зі спадкодавцями на момент смерті останніх.
Відповідно до довідки КЖЕП "Зоря" від 11.12.2014 року за вих. № 3275, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_2 по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 по теперішній час.
ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті його брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте йому було відмовлено, з посиланням на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.10.2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було визнано такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 23.02.2017 року, 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 04.10.2005 року виданого ЖКВ ДП НВКГ "Зоря-Машпроект" та ОСОБА_3 на праві приватної власності (1/1 частка) на підставі договору купівлі - продажу квартири від 27.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. зареєстрованого в реєстрі за № 165.
27 січня 2015 року між ОСОБА_2 (продавець) з однієї сторони та ОСОБА_3 (покупець) з другої сторони укладено договір купівлі - продажу квартири, відповідно до якого продавець продав покупцю, а покупець купив (прийняв у власність) квартиру АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., зареєстрований в реєстрі за № 165.
Відповідно до абз. 3 п. 6 Договору купівлі - продажу квартири від 27.01.2015 року, за даними довідки виданої ТОВ ЖЕК "Забота" № 25 від 26.01.2015 року у відчужуваній квартирі зареєстровані особи відсутні.
Згідно листа Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.07.2019 року за вих. № 01-10/172/2019, відповідно до алфавітних покажчиків, починаючи з 2011 року по 2014 рік, цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про визнання договору дійсним не зареєстровано.
Відповідно до довідки з КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 06.08.2019 року за виз. № 2165, станом на 30.12.2012 року право власності на нерухоме майна за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано за: ОСОБА_4 (1/3 частка), ОСОБА_1 (1/3 частка), ОСОБА_5 (1/3 частка) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.10.2005 року зареєстрованого в ММБТІ 11.11.2005 року. Договір № 38 купівлі - продажу від 12.02.2006 року нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 укладеного на Південній товарній біржі та рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.12.2012 року (справа № 2-1416-4718-2012) щодо визнання цього договору дійсним в матеріалах реєстраційної справи КП ММБТІ відсутні.
Згідно приписів ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з приписами ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідків окремих видів недійсних правочинів.
Відповідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 230 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.
Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із положеннями ЦК України особа, яка вважає, що її речові права на майно порушені, має право звернутися до суду як із позовом про визнання відповідного правочину недійсним (ст.203, 215-235 ЦК України)
Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Дослідженими судом доказами встановлено, до ОСОБА_2 на момент укладення спірного договору не був належним власником квартири, оскільки зареєстрував таке право на підставі підроблених судових рішень.
Виходячи з встановлених обставин справи, враховуючи вказані норми закону, надані позивачем належні та достатні докази, наявні в матеріалах справи та письмові пояснення по суті справи, а також ту обставину, що договір купівлі - продажу квартири від 27.01.2015 року вчинений під впливом обману, внаслідок чого договір є нікчемним, тому, суд приходить до висновку, що вимога про встановлення нікчемності договору купівлі - продажу квартири підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18889114 від 27.01.2015 року про реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору купівлі - продажу від 27.01.2015 року, суд приходить до наступного.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. №1952-IV, який спрямований на забезпечення визнання та захист державою таких прав.
Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25.12.2015 р. №1127 (далі - Порядок №1127).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що Держава гарантує зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Згідно ст.. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Наявність судового рішення про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири від 27.01.2015 року, відповідно до ст.27 вказаного Закону є підставою для скасування державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 18889114, внесеного на підставі договору купівлі - продажу квартири від 27.01.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л.,зареєстрований в реєстрі за № 165 проведеної державним реєстратором Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області Ясляр Ганною Вікторівною.
Таким чином, реєстрація вказаного об`єкту нерухомості за ОСОБА_3 здійснена на підставі визнаного судом недійсним договором купівлі - продажу від 27.01.2015 року, тому вона підлягає скасуванню.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 770,00 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 142, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна про визнання недійсним договір - купівлі продажу квартири та скасування державної реєстрації - задовольнити.
Визнати договір купівлі - продажу від 27.01.2015 року, квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 165 - недійсним.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 18889114 від 27 січня 2015 року про реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_3 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , внесеного на підставі договору купівлі - продажу від 27.01.2015 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 770 грн. 00 коп., з кожного 385 грн. 00 коп.
Строк подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби COVID-19 продовжується на строк дії такого карантину (Розділ ХІІ «Прикінцевих положень» Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідач має право подати заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з офіційної дати закінчення карантину.
Починаючи с офіційної дати закінчення карантину апеляційна скарга на судове рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Тетяна Леонідівна, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Спаська, 55/3
Суддя Ленінського районного
суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева
Повний текст судового рішення складено «11» червня 2020 року.