Ухвала

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 761/44461/19

провадження № 61-8218ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу про скасування раніше встановленої надбавки до заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26 липня 2010 року відповідно до наказу № 145-К його було прийнято на роботу до Національного інституту стратегічних досліджень на посаду завідувача адміністративно-господарського відділу. З 01 вересня 2014 року наказом № 209-К його було призначено на посаду заступника директора Національного інституту стратегічних досліджень.

Вказував, що 25 червня 2019 року між ним та виконуючим обов`язки директора інституту ОСОБА_2 відбулась відверта розмова, в якій ОСОБА_1 було озвучено своє негативне ставлення до фактів порушення зі сторони керівництва інституту прав працівників при їх преміюванні, незаконному стеженні за співробітниками, вимог при працевлаштуванні близьких родичів та інше.

06 серпня 2019 року та 07 серпня 2019 року завідувачем відділу кадрів ОСОБА_3 було підготовлено та надано виконуючим обов`язки директора інституту ОСОБА_2 доповідні записки про відсутність заступника директора ОСОБА_1 на робочому місці ( АДРЕСА_1 ) з невідомих причин протягом робочого дня. 07 серпня 2019 року виконуючим обов`язки директора інституту ОСОБА_2 видано наказ № 186-К «Про скасування надбавки», яким було скасовано з 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , заступнику директора, раніше встановлену надбавку за високі досягнення у праці - у розмірі 50 % посадового окладу. З витягом з наказу № 186-К від 07 серпня 2019 року його було ознайомлено 13 серпня 2019 року разом з отриманням копії витягу з наказу.

Звернув увагу на те, що факт присутності на роботі 05 серпня 2019 року та 06 серпня 2019 року підтверджується співробітниками інституту, представниками орендарів, що орендують приміщення в будівлі інституту, інформацією з технічних засобів інституту. Так, 06 серпня 2019 року перебуваючи на робочому місці в будівлі інституту за адресою: АДРЕСА_2 отримав телефонне та електронне повідомлення від головного консультанта сектору контролю та діловодства ОСОБА_4 про надання пояснень щодо фактів, викладених в доповідній записці від 06 серпня 2019 року. Проте 06 серпня 2019 року у позивача виникла необхідність у медичній допомозі внаслідок безпідставних звинувачень у порушенні трудової дисципліни, тому він пішов на лікарняний.

Зазначав, що посилання в наказі від 07 серпня 2019 року № 186-К на акти про факт відсутності на робочому місці від 05 серпня 2019 року, 06 серпня 2019 року є безпідставними, оскільки 05 серпня 2019 року з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. позивач знаходився на робочому місці з адресою: місто Київ, бульвар Чоколівський, 13, кабінет 304, а 06 серпня 2019 року - перебував на лікарняному, що не може вважатись порушенням трудової дисципліни. Факти відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, які стали підставою видання наказу від 07 серпня 2019 року № 186-К не перевірені та не підтверджені, видача наказу здійснена без отримання будь-якого письмового чи усного пояснення зі сторони ОСОБА_1 , тобто направлена на односторонній порядок приймання рішення з питань оплати праці.

За таких обставин, з урахуванням заяви про зміну предмета позову позивач просив визнати незаконним та скасувати в повному обсязі наказ виконуючого обов`язки директора Національного інституту стратегічних досліджень № 186-К від 07 серпня 2019 року про скасування з 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , заступнику директора, раніше встановленої надбавки за високі досягнення у праці - у розмірі 50 % посадового окладу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу про скасування раніше встановленої надбавки до заробітної плати - задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Національного інституту стратегічних досліджень ОСОБА_2 № 186-К від 07 серпня 2019 року про скасування з 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , заступнику директора, раніше встановлену надбавку за високі досягнення у праці - у розмірі 50 % посадового окладу.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу Національного інституту стратегічних досліджень - залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року - залишено без змін.

21 травня 2020 року Національний інститут стратегічних досліджень засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційного скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконним та скасування в повному обсязі наказу виконуючого обов`язки директора Національного інституту стратегічних досліджень № 186-К від 07 серпня 2019 року про скасування з 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 , заступнику директора, раніше встановленої надбавки за високі досягнення у праці - у розмірі 50% посадового окладу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

З урахуванням наведеного, оскільки Національний інститут стратегічних досліджень подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Національного інституту стратегічних досліджень на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного інституту стратегічних досліджень про визнання незаконним та скасування наказу про скасування раніше встановленої надбавки до заробітної плати відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська