Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.05.2020 Справа №607/317/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Лобач І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . У вищезазначеній квартирі проживає та зареєстрований з 26.06.1998 року відповідач ОСОБА_3 . Фактичною підставою для проживання відповідача було укладення ним шлюбу із донькою позивачки ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із часу набуття права власності на квартиру у 2008 році, вона не укладала жодних правочинів з відповідачем, на підставі яких ОСОБА_3 набував би право проживати у її квартирі. Вважає, що на даний час, за відсутності будь-яких договірних відносин та родинних відносин між ними, підстави для користування житлом у відповідача відсутні. Крім того відповідач зловживає алкоголем, регулярно вчиняє сварки та конфлікти. З приводу порушення відповідачем правил співжиття вона неодноразово зверталася в правоохоронні органи та відносно ОСОБА_3 складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ст.173-2 КУпАП, виносилися термінові заборонні приписи, суд неоноразово притягував відповідача до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, про те всі вжиті заходи виявилися безрезультатними, а тому позивач вважає, що наявні підстави для його виселення з квартири без надання іншого житла.

Ухвалою судді від 16.01.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Небельський Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав і мотивів наведених у позовній заяві та просять позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив, що його дружина ОСОБА_4 померла в 2013 році однак в квартирі АДРЕСА_1 проживають його неповнолітня дочка ОСОБА_5 та повнолітній син ОСОБА_6 , іншого житла у нього немає, а конфлікти вчиняє сама позивачка та викликає працівників поліції з метою позбавлення його житла. В задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав:

ОСОБА_1 , є одноосібною власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.11.2008 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21423724 від 26.12.2008 року.

Згідно довідки №3088 виданої 16.12.2019 року ДП «Люкс-2» за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані з 15.02.1982 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 26.06.1998 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12.02.2005 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 02.03.2007 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що фактичною підставою для вселення ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1 було укладення ним шлюбу із донькою позивачки ОСОБА_4 , у якому народилися онуки позивачки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком №179 виданим 16.09.2014 року Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 донька позивачки та дружина відповідача - ОСОБА_4 померла.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 23.08.2016 року, адміністративну справу, порушену відносно ОСОБА_3 за ознаками ч.1 ст.173-2 КУпАП - провадженням закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановами Тернопільського міськрайонного суду від 05.03.2018 року, 11.09.2018 року, ОСОБА_3 звільнено від адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за малозначністю правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 14.11.2018 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2019 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 26.09.2019 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2, ч.1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки у присутності неповнолітньої дочки ОСОБА_8

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2019 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 18.12.2019 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП у зв`язку з вчиненням відповідачем домашнього насильства щодо позивачки у присутності неповнолітньої дочки ОСОБА_8

20.09.2019 року виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_3 терміном 5 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .

07.11.2019 року виносився терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії НОМЕР_2 , відносно ОСОБА_3 терміном 5 діб стосовно постраждалої особи ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що громадянин ОСОБА_3 , проживаючи разом із громадянкою ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , систематично порушує правила співжиття, оскільки вчиняє сімейні сварки, скандали.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 64 ЖК УРСРдо членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Судом встановлено, що за згодою власника квартири ОСОБА_3 був вселений як член сім`ї ОСОБА_1 (чоловік ОСОБА_4 - дочки позивача), також були вселені після народження їхні спільні діти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яка на даний час є неповнолітня.

Згідно зі статтею 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів.

Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу України у випадку, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

За вказаних обставин судом не встановлено, а позивачем не доведено наявності передбачених законом обставин, які б стали підставою для виселення відповідача із квартири без надання іншого жилого приміщення, оскільки хоча судом і встановлено порушення ОСОБА_3 правил співжиття, однак офіційно передбачених законодавством заходів попередження або громадського впливу про недопустимість протиправної поведінки працівниками поліції чи іншими органами винесено не було. Також позивач не надала доказів які б свідчили про самоправне вселення відповідача у спірну квартиру.

Крім того суд бере до уваги той факт, що у спірному житловому приміщенні також проживає неповнолітня дочка відповідача ОСОБА_8 , 2005 р.н., яка є дитиною з інвалідністю мати якої, як дочка позивача та дружина відповідача померла в 2013 році.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем підстав, передбачених статтею 157, в поєднанні зі статтею 116 ЖК України, обов`язкових для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення, а відтак в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Разом із тим, беручи до уваги, що ОСОБА_3 неодноразово порушував правила співжиття, що в подальшому може унеможливити для ОСОБА_1 проживання з ним в одній квартирі, суд вважає за доцільне попередити ОСОБА_3 про недопустимість порушення правил співжиття щодо ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,5, 10, 76, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.116 ЖК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення з квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Офіційно попередити ОСОБА_3 , що у випадку порушення правил співжиття, він може бути виселений із займаного ним приміщення без надання іншого житла.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 09.06.2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак