Ухвала

09 червня 2020 року

м. Київ

справа № 202/6058/18

провадження № 61-8157ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 01 червня 2011 року між нею та відповідачем укладений кредитний договір № SAMDN1891, відповідно до умов якого Банк видав їй кредитну картку № НОМЕР_1 . 24 серпня 2018 року приблизно об 11 год 40 хв вона відкрила на мобільному телефоні додаток «Приват24» та виявила, що з її кредитної картки здійснено операції, які вона не здійснювала та не підтверджувала, а саме: перераховано грошові кошти на картку ПриватБанку, відкриту на ім`я ОСОБА_2 , об 11 год 12 хв на суму 19 552,00 грн та об 11 год 21 хв на суму 2 236,00 грн. Після цього вона негайно протягом 15 хвилин повідомила про вказані операції Банк, зателефонувавши до Колл-центру Банку, та надала інформацію про несанкціоновані транзакції за її рахунками. Після її дзвінка Банк безпідставно не призупинив завершення грошового переказу/транзакції, у зв`язку з чим вона вважає дії Банку протиправними та такими, що порушують її права як споживача фінансових послуг. Оператор Банку лише сформувала заявку № 12672443 , заблокувала кредитну картку та повідомила про те, що за вказаним фактом протягом 5-7 днів буде проведено внутрішнє розслідування.

ОСОБА_2 вона не знає, жодного разу з ним не спілкувалася, жодних послуг у нього не замовляла, їй не відомі контактні дані останнього.

Вона відразу звернулася до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області із заявою про вчинення злочину, за результатами якої відкрито кримінальне провадження № 0002100 за частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України. Станом на час подання позову аз вказаним кримінальним провадженням здійснюється досудове розслідування та у ньому її визнано потерпілою.

На її вимогу повернути безпідставно списані грошові кошти з карткового рахунку відповідач відмовився. Натомість, відповідач продовжує нараховувати відсотки, пеню та штрафні санкції за вказаним картковим рахунком на безпідставно списану суму грошових коштів у розмірі 21 788,00 грн, якою вона не користувалася. Вона особисто не використовувала електронний платіжний засіб, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, одразу повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин та одразу повідомила відповідача, а тому є всі передбачені законом підстави для висновку, що вона не несе відповідальності за зазначені платіжні операції, здійснені невідомою особою 24 серпня 2018 року.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд визнати неправомірними дії відповідача щодо проведення транзакцій з переказу 24 серпня 2018 року з кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на її ім`я АТ КБ «ПриватБанк», грошових коштів на загальну суму 21 788,00 грн; визнати нечинними транзакції щодо переказу грошових коштів 24 серпня 2018 року у розмірі 19 552,00 грн та 2 236,00 грн із кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на її ім`я на підставі угоди від 01 червня 2011 року № SAMDN1891; анулювати комісію відповідача за проведення вказаних транзакцій з її картки; зобов`язати відповідача повернути їй грошові кошти у розмірі 21 788,00 грн шляхом їх відновлення на її картковому рахунку; зобов`язати відповідача скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за опротестованими нею транзакціями від 24 серпня 2018 року на загальну суму 21 788,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо проведення транзакцій з переказу 24 серпня 2018 року із кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , грошових коштів на загальну суму 21 788,00 грн.

Визнано нечинними транзакції щодо переказу грошових коштів 24 серпня 2018 року у розмірі 19 552,00 грн та 2 236,00 грн із кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , на підставі угоди від 01 червня 2011 року № SAMDN1891.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» скасувати комісію за проведення транзакцій з переказу 24 серпня 2018 року із кредитної картки № НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , грошових коштів на загальну суму 21 788,00 грн.

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 21 788,00 грн шляхом їх відновлення на картковому рахунку (угода/рахунок від 01 червня 2011 року № SAMDN1891).

Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані АТ КБ «ПриватБанк» за оскарженими ОСОБА_1 транзакціями від 24 серпня 2018 року на загальну суму 21 788,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження те, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому позивач не несе відповідальність за здійснення платіжних операцій.

18 травня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана 18 травня2020 року, тому вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому суд врахував предмет позову (оскарження рішення об`єднання садівничих товариств) та характер правовідносин, у яких виник спір.

При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга не містить посилання на підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і касаційна скарга не містить передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков Г. І. Усик