Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 2-1501/11

провадження № 61-40000св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року Похвалітої С. М. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Каратаєвої Л. О., Пищиди М. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним первісним позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, посилаючись на те, що з 25 лютого 2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_5 .

06 лютого 2007 року між нею, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 26 000 грн.

Після розірвання шлюбу вона залишилася проживати із дитиною у спірній квартирі.

Відповідач виїхав з квартири і на даний час у ній не з`являється.

За час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі ними було придано майно, а саме: плазмовий телевізор AquosCare Planринковою вартістю з урахуванням 50 % зносу - 10 000 грн; мясорубку Moulinex ME41013 Е вартістю 559 грн; мікрохвильову піч Panasonik ринковою вартість з урахуванням 50 % зносу 500 грн, всього на суму - 11 059 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила: залишити їй у власність квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої складає 26 000 грн; залишити за відповідачем побутове майно на загальну суму 11 059 грн; стягнути з неї на користь відповідача різницю вартості виділеного їй майна у натурі, зменшену на суму різниці, яка підлягає сплаті ним, від отриманого побутового майна у сумі 7 636,50 грн.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним зустрічним позовом, в якому просив: визнати за ним та відповідачем за кожним по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 : визнати за ним та відповідачем право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки Mazda6, 2007 року випуску, державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_2 .

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 та об`єднано його в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1. по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 365,20 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного та зустрічного позовів місцевий суд виходив з того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, тому сторонам належать по 1/2 її частини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з неї на користь відповідача різниці вартості виділеного їй майна, місцевий суд виходив з того, що відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ та виділення відповідачу побутової техніки, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів про наявність вказаного майна, неможливості встановити його вартість та ідентифікувати це майно. Також місцевий суд зазначив про те, що з наданих суду документів неможливо встановити ким та коли воно було придбано.

Крім того, місцевий суд заначив про те, що не підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 щодо поділу автомобіля, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не надано доказів стосовно вартості майна. Крім того, позивачу за зустрічним позовом було роз`яснено право призначення експертизи для встановлення вартості майна, тому суд позбавлений можливості поділити це майно між сторонами, виділивши його одному із подружжю із компенсацією іншому подружжю.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що спірна квартира була придбана за батьківські гроші, а не за гроші, заощаджені під час шлюбу, тому вони не є спільною сумісною власністю подружжя.

Суддя, яка вже розглядала справу, досліджувала матеріали справи, оцінювала усі наявні докази у справі та ухвалювала рішення за своїм внутрішнім переконанням у цій справі, яким її вимоги були задоволені, у подальшому на порушення норм процесуального права скасувала своє рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Суддя Похваліта С. М. повинна була заявити самовідвід, оскільки брала участь у розгляді цієї ж самої справи.

Судами попередніх інстанцій не враховано поліпшення житлових умов, які були здійснені після виселення відповідача з квартири.

Також судами попередніх інстанцій залишено поза увагою те, що 27 вересня 2007 року між Публічним акціонерним банком «Комерційний банк «Надра» та нею було укладено кредитний договір про отримання 28 023,76 доларів США на строк до 20 вересня 2012 року для придбання автомобіля марки Mazda6, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 . На час розгляду справи сума кредиту не погашена. Вона просила витребувати у банку всі підтверджуючі документи, проте суд відмовив у задоволенні клопотання, а апеляційний суд взагалі не звернув уваги на існування кредиту.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач за зустрічним позовом не надав доказів набуття спірного майна саме за спільні, у тому числі його кошти, чи внаслідок спільної праці.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 січня 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , яка на час розгляду справи проживає разом із ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою від 09 грудня 2016 року № 31/4-1244-49аз, виданою ТСЦ № 1244 Регіонального сервісного центру МВС У Дніпропетровській області за ОСОБА_1 у 2007 році зареєстровано автомобіль марки Mazda 6, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 .

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

02 жовтня 2018 року справа № 2-1501/11 надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, (з наступними змінами та доповненнями) та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Висоцької В. С., Фаловської І. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи викладене суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суду, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 придбана сторонами у період шлюбу, тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між подружжям.

Також правильним є висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ побутового майна, оскільки ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження придбання зазначеного саме подружжям та про наявність вказаного майна на час розгляду справи.

Доводи касаційної скарги про те, що спірна квартира була придбана за батьківські гроші, а не за гроші, заощаджені під час шлюбу, тому вони не є спільною сумісною власністю подружжя, не заслуговують на увагу, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Викладене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Також не заслуговують на увагу аргументи касаційної скарги про те, що суддя, яка вже розглядала справу, досліджувала матеріали справи, оцінювала усі наявні докази у справі та ухвалювала рішення за своїм внутрішнім переконанням у цій справі, яким її вимоги були задоволені, у подальшому на порушення норм процесуального права скасувала своє рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, що є порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

Із матеріалів справи встановлено те, що рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2011 року у складі судді Похвалітої С. М. позов ОСОБА_1 задоволено.

Поділено спільне подружнє майно, яке належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Виділено ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_2 побутове майно: плазмовий телевізор Aquos CarePlan, ринковою вартістю 10 621 грн; мясорубку MoulinexME 41013 Е вартістю 559 грн; мікрохвильову піч Panasonik.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 7 636,50 грн суму різниці майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

23 листопада 2011 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року у складі судді Похвалітої С. М. заяву ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2011 року скасовано та призначено справу до судового розгляду у загальному порядку.

Відповідно до положень статті 21 ЦПК України у редакції, чинній на час подання заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а так само у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування попереднього рішення або ухвали про закриття провадження в справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної і першої інстанцій, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи нового рішення апеляційного суду.

Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в суді першої чи апеляційної інстанції, у перегляді справи Верховним Судом України, а також у новому її розгляді після скасування рішення або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у перегляді справи Верховним Судом України, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року № 4176-VI, який набрав чинності 15 січня 2012 року, статтю 21 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої,апеляційної, касаційної інстанцій, у перегляді справи ВерховнимСудом України, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі».

Тобто на час розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами норми діючого на той час процесуального законодавства не забороняли судді, який брав участь у розгляді справи по суті брати участь у розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у цій справі.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень в означеній частині виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів попередніх інстанцій в означеній частині і не дають підстав вважати, що судами порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в означеній частині - без змін.

Разом з тим, Верховний Суд не може погодитися в висновком апеляційного суду про те, що сторонами не оскаржувалося рішення суду першої інстанції в частині поділу автомобіля марки Mazda 6, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Із матеріалів справи встановлено те, що ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року, у прохальній частині якої просила, зокрема скасувати рішення суду першої інстанції за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про поділ майна подружжя, та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу суд апеляційної інстанції у мотивувальній частині рішення посилався на те, що рішення суду в частині поділу автомобіля фактично сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Тобто, апеляційний суд переглянув судове рішення в частині поділу між сторонами квартири АДРЕСА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ побутового майна.

Верховний Суд не погоджується із вказаним висновком апеляційного суду, оскільки звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 просила скасувати рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року повністю.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Тобто, апеляційний суд на порушення положень статті 303 ЦПК України не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Допустивши вказане порушення апеляційний суд не перевірив дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобілямарки Mazda 6, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , не надав оцінки доказам, поданим сторонами та не перевірив відповідність висновків суду першої інстанції щодо вказаних вимог обставинам справи.

У силу повноважень суду касаційної інстанції усунути ці недоліки апеляційного провадження на стадії касаційного розгляду неможливо.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційним судом порушено вищенаведені норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, ухвалене цим судом рішення не може вважатися законними і обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року в частині виділення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поділ побутового майна залишити без змін.

Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року в частині поділу між сторонами автомобіля марки Mazda6, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька Судді:А. І. Грушицький А. А. Калараш І. В. Литвиненко І. М. Фаловська