Справа № 177/183/20
Провадження № 2/177/339/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

секретаря судового засідання Короновської Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач в періоди часу з 21.09.1982р. по 24.10.1983р. працював на посаді слюсаря з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі гірничо-транспортного цеху Першотравневого РУ Північного ГЗК; з 30.01.1986р. по 18.11.1986р. на посаді слюсаря з ремонту устаткування в кар`єрі гірничо-транспортного цеху Тернівського РУ Північного ГЗК; з 18.11.1986р. по 12.05.2016р. на посаді машиніста бульдозера ПрАТ «ПІВНГЗК».

Під час виконання покладених на позивача трудових обов`язків, він виконував роботи по керуванню бульдозером при переміщенні гірничої маси на перевантажувальних станціях, будівництві доріг та трас для залізничних колій, ЛЕМ, зачистці під`їздів до забоїв екскаваторів, плануванні бурових блоків, здійснював роботи з ремонту та обслуговуванню вузлів та обладнання бульдозера. В процесі роботи, внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, важких режимів експлуатації бульдозерів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічні професійні захворювання: «вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з полірадикулонейропатією, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ст.) остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФС першого ст.), хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст. J44».

Відповідно до п. 17 акту Форми ОСОБА_3 -4 причинами виникнення професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

12.05.2016 року позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступень втрати професійної працездатності 45%, з яких: 35% по вібраційній хворобі, 10% по хронічному бронхіту, та встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до висновку про характер та умови праці, позивачу протипоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження, в умовах вібрації.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, згідно медичного висновку № 226 від 21.02.2017 року ДУ «Український НДІ промислової медицини», позивачу було уточнено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з частинами акроангіоспазмами, у поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією (С5, С6, С7 та L5, S1).ю зі стійким больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), деформуючим остреохондрозом з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів.

30.03.2017 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, де йому визначено ступінь втрати професійної працездатності 60%, з яких: 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному бронхіту та встановлена третя група інвалідності з 30 березня 2017 року - безстроково.

Відповідно до висновку про характер та умови праці, позивачу протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу.

Зазначає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в тому, що у нього порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки. Позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває задишку при невеликому фізичному навантаженні, загальну слабкість, швидко втомлюється, відчуває періодичні болі у серці, позивача турбує частий швидкий кашель, періодичний приступоподібний з болем в грудній клітині або відчуттям «закладеності» в грудній клітині. Наявність даних негативних явищ в житті позивача свідчить про постійне перенесення позивачем больових відчуттів та про необхідність проходження лікування, а також вказує на відсутність у позивача можливості в достатній мірі реалізовувати себе в професійній сфері, повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача та зменшення благ, які позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. Тривалий процес лікування, позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічних професійних захворювань, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Позивач, внаслідок отриманого хронічного професійного захворювання, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині, моральну шкоду оцінює у 283 380 грн., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача.

Позивач та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовільнити (а.с. 156).

Представник ПРАТ «ПІВНГЗК» - Доценко Т.Ю. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с. 157), у задоволенні позовної заяви просила відмовити, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, в якому зазначила, що позивач працював на підприємстві відповідача з в період з 21.09.1982 року по 17.11.1986 року слюсарем з ремонту устаткування в кар`єрі ГТЦ-1, а з 18.11.1986 року переведений машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах Першотравневого кар`єру та звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію 12.05.2016 року. У грудні 2015 року УкрНДІ промислової медицини позивачу були встановлені діагнози профзахворювань, за даним фактом на підприємстві відповідача проведено комісійне розслідування та складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 12.01.2016 рок. Зазначає, що саме тривалий стаж роботи позивача, який працював більше 30 років, в умовах впливу шкідливих факторів став причиною виникнення у нього профзахворювання, а відповідач в свою чергу, забезпечував останнього засобами колективного та індивідуального захисту, відповідно до галузевих норм. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Також, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також зазначає, що моральні страждання спричинені профзахворюванням зазначені позивачем не доведені та не підтвердженні належними доказами, а надані письмові докази підтверджують лише обставини профзахворювання та не дають можливості встановити дійсний розмір заподіяної йому моральної шкоди (а.с. 127-129).

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач в період часу з 21.09.1982р. по 24.10.1983р. працював на посаді слюсаря з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі гірничо-транспортного цеху Першотравневого РУ Північного ГЗК; з 30.01.1986р. по 18.11.1986р. на посаді слюсаря з ремонту устаткування в кар`єрі гірничо-транспортного цеху Тернівського РУ Північного ГЗК; з 18.11.1986р. по 12.05.2016р. на посаді машиніста бульдозера ПАТ «ПІВНГЗК», що підтверджується копією трудової книжки та не оспорюється сторонами (а.с.62-71).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 березня 2016 року (а.с. 15-18) проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_1 , а саме: «вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з полірадикулонейропатією, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ст.) остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФС першого ст.), хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст. J44».

Згідно п.16 зазначеного акту професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: « ОСОБА_4 на виробничій дільниці дорожньо-будівельної техніки машиністом бульдозера в кар`єрі та на відвалах, виконував роботи по керуванню бульдозером при переміщенні гірничої маси на перевантажувальних станціях, будівництві доріг та трас для залізничних колій, ЛЕМ, зачистці під`їздів до забоїв екскаваторів, плануванні бурових блоків. Здійснював роботи з ремонту та обслуговування вузлів і обладнання бульдозера. В процесі роботи внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації бульдозерів, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації та аерозолю фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.01.2015 р., протокол № 007, підставою для встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут : 1972.09-1983.10 - Північний ГЗК, гірничотранспортний цех, слюсар з ремонту гірничого устаткування в кар`єрі,; 1986.11-2015.06 Північний ГЗК, ВАТ «ПівнГЗК», ПАТ «ПІВНГЗК», Першотравневий кар`єр, машиніст бульдозера в кар`єрі та на відвалах».

Згідно п. 17 вказаного акту встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань у позивача стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на робочих місцях позивача. Так, умови праці машиніста бульдозера, яким працював позивач за рівнем загальної транспортної вібрації відносяться до 3 класу 1 ступеню шкідливості з рівнем вібрації 114 дБ при гранично допустимому до 107 дБ, за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3 (дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці спеціалізованою виробничо-екологічною лабораторією ПАТ «ПІВНГЗК» в 2015 році).

Згідно довідки МСЕК №016792, позивачу 12.05.2016 року первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких: 35% по вібраційній хворобі, 10% по хронічному бронхіту та встановлено третю групу інвалідності (а.с.9).

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, згідно медичного висновку № 226 від 21.02.2017 року ДУ «Український НДІ промислової медицини», позивачу було уточнено діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з частинами акроангіоспазмами, у поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією (С5, С6, С7 та L5, S1). зі стійким больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), деформуючим остреохондрозом з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів (а.с. 32-35).

Відповідно до довідки МСЕК №044714 від 30.03.2017, позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких: 50% - по вібраційній хворобі, 10% - по хронічному бронхіту та встановлено третю групу інвалідності починаючи з 30 березня 2017 року безстроково (а.с.11-12, 13-14).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 № 1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23,1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.».

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З виписок з історії хвороби встановлено, що позивач має професійні захворювання: «вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації, синдром церебрально-периферичної ангіодистонії в поєднанні з полірадикулонейропатією, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого-другого ст.) остеоартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФС першого ст.), хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст.» (а.с. 19-61).

Вказані виписки-епікризи підтверджують наявність у позивача скарг на задишку при невеликому фізичному навантаженні, загальну слабкість, швидку втому, періодичні болі у серці, частий швидкий кашель, періодичний приступоподібний з болем в грудній клітині або відчуттям «закладеності» в грудній клітині.

За рекомендаціями лікарів, позивач має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси відновлювальної терапії, оздоровлення в санаторіях та ін.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача впродовж 29 років та 2 місяців (а.с. 16).

Суд вважає зазначене наслідком невиконання відповідачем ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки наявність фізичних страждань і викликає моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю - це є аксіоматична парадигма людського життя і навряд чи потребує якогось казуістичного опосередкованого доведення, на якому наполягає представник відповідача. Матеріали справи доводять факт залежності позивача від його хвороби, яка формує сприйняття оточуючого світу позивачем, породжує відчуття неповноцінності, яке тільки посилюється у позивача, перетворюючись на справжню муку. Позивач втратив працездатність в ступені 60%, що вказує на неможливість реалізації позивача повною мірою в професійній сфері, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя позивача.

Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, заперечення відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди.

Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 60%. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, не має змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу.

Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 60 % втрати працездатності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 150 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 18, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, без урахування утриманого податку з доходів фізичних осіб, в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (,) на користь держави судовий збір в сумі 1500 (одна п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: