КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/259/20
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.,
за участю секретаря Ратовської А.С.,
представник позивача ОСОБА_1 , діючий на підставі довіреності та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом
до ОСОБА_3 , ОСОБА_4
про визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності,
27.08.2019 року ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому, з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від 12.02.2020 року (а.с. 79-82), просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,0 кв.м., посвідченого 28.12.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 5216, та припинити право власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером майна: 9074760, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що 09 вересня 2008 року у реєстрі права власності на нерухоме майно було зареєстровано право власності на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м., належне ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 5216, реєстраційний номер майна: 9074760.
Позивач зазначає, що наявність вказаних відомостей у Реєстрі права власності на нерухоме майно про належність ОСОБА_3 магазину № НОМЕР_1 , не відповідають дійсності, порушують його права та інтереси з огляду на наступне.
Позивач вказує, що йому на праві приватної власності належить нежиле приміщення, загальною площею 1798,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.02.2010 р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.03.2010 р. №25499356, технічним паспортом на вказаний об`єкт, виготовлений 14.02.2012 р. КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого манна щодо об`єкту нерухомого майна.
Крім того, як стверджує позивач, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2011 р. у цивільній справі №1512/2-277/11, яке набрало законної сили, визнано за ним право власності на нежитлове приміщення, розташоване в АДРЕСА_1 , загальною площею 1798,8 кв.м., в тому числі підвалу загальною площею - 1045,2 кв.м. та першого поверху загальною площею - 753,6 кв.м., при цьому, у вказаній цивільній справі також розглядалися позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , у задоволенні яких було відмовлено.
Так, позивач зазначає, що 28 грудня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу магазину № НОМЕР_1 , загальною площею 97,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 5216.
В свою чергу, як вказує позивач, право власності ОСОБА_4 на магазин № НОМЕР_1 виникло на підставі додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-2990/04 від 20.05.2004 р.,однак, додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-2990/04 від 07.06.2007 р. яке набрало законної сили 18.06.2007 р., ОСОБА_4 у визнанні права власності на магазин № НОМЕР_1 , загальною площею 97 кв.м., першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено, та зазначено, що судом було досліджено робочий проект встроєно-прибудованого приміщення-магазину до житлового будинку АДРЕСА_1 , яке складається з підвалу та першого поверху. Між осями «5-13» та «А-Б» першого поверху окремого ізольованого приміщення не існує, а існує відкрита тераса, яка безпосередньо прилягає до приміщення площею 1903,5 кв.м., на яке визнано право власності за ОСОБА_4 рішенням суду від 12.05.2004 року. З даного приміщення є два входи на відкриту терасу площею 97 кв.м., яке не є відокремленим ізольованим приміщенням від зазначеного приміщення площею 1903,5 кв.м., а є додатковою площадкою до даного ізольованого приміщення. Згідно робочого проекту та технічного паспорту з приміщення магазину є два входи-виходи та два вікна, що свідчить про те, що окремого магазину № НОМЕР_1 загальною площею 97 кв.м. не існує ні згідно проекту, ні згідно фактично збудованого приміщення магазину з офісними приміщеннями загальною площею 1903,5 кв.м.
Таким чином, на думку позивача, у ОСОБА_4 відсутнє право власності на магазин № НОМЕР_1 , відповідно і право розпоряджатися вказаним майном та вчиняти будь-які правочини стосовно вказаного майна.
За таких обставин, позивач стверджує, що договір купівлі-продажу, посвідчений від 28.12.2004 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за № 5216, за умовами якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 придбав неіснуючий об`єкт нерухомості, підлягає визнанню недійсним на підставі приписів ст. 203 та ст. 215 ЦК України.
При цьому, позивач вказує, що визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2004 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за № 5216, одночасно є підставою для припинення права власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м., що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером майна: 9074760.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу та припинення права власності.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 28.08.2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про скасування запису про реєстрацію права власності. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.
У підготовчому засіданні 14.11.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 17.12.2019 року за клопотанням представника позивача суд повернувся за стадії судового засідання до стадії підготовчого засідання.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2019 року було витребувано зКомунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м.
12.02.2020 року від позивача до канцелярії суду надійшла заява про збільшення та уточнення позовних вимог, в якій позивач уточнив позовні вимоги та визначив в якості співвідповідача також ОСОБА_4 .
У підготовчому засіданні 17.02.2020 року судом було прийнято до розгляду заяву про збільшення та уточнення позовних вимог.
У підготовчому засіданні 21.04.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 09.06.2020 року представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про час та місце підготовчих та судових засідань повідомлялися належним чином, зокрема, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання не з`явились, про поважність причин відсутності не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою представника позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.2010 року серії САС №911618, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 05.03.2010 року, ОСОБА_2 є власником об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який в цілому складається з нежитлових приміщень загальною площею 1798,8 кв.м. (а.с.10-11).
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (дата формування інформації 26.03.2019р.) вказане нежиле приміщення належить ОСОБА_2 (а.с. 36-40).
Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу, р.№5216, 28.12.2004, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Колодяжна А.В., дублікат від 28.08.2008р., р. №3743 (а.с. 41).
Так, судовим розглядом встановлено, що 28 грудня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив магазин № НОМЕР_1 , загальною площею 97,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 5216 (а.с. 84-85).
При цьому, право власності ОСОБА_4 на магазин № НОМЕР_1 виникло на підставі додаткового рішення Київського районного суду м. Одеси по справі №2-2990/04 від 20.05.2004 року (а.с. 86-87).
Разом з тим, додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №2-2990/04 від 07.06.2007 року, яке набрало законної сили 18.06.2007 року, ОСОБА_4 у визнанні права власності на магазин № НОМЕР_1 , загальною площею 97 кв.м., першого поверху за адресою: АДРЕСА_1 , було відмовлено (а.с. 88-89).
Зазначеним рішенням встановлено, що судом досліджено робочий проект встроєно-прибудованого приміщення-магазину до житлового будинку АДРЕСА_1 , яке складається з підвалу та першого поверху. Між осями «5-13» та «А-Б» першого поверху окремого ізольованого приміщення не існує, а існує відкрита тераса, яка безпосередньо прилягає до приміщення площею 1903,5 кв.м., на яке визнано право власності за ОСОБА_4 рішенням суду від 12.05.2004 року. З даного приміщення є два входи на відкриту терасу площею 97 кв.м., яке не є відокремленим ізольованим приміщенням від зазначеного приміщення площею 1903,5 кв.м., а є додатковою площадкою до даного ізольованого приміщення. Згідно робочого проекту та технічного паспорту з приміщення магазину є два входи-виходи та два вікна, що свідчить про те, що окремого магазину № НОМЕР_1 загальною площею 97 кв.м. не існує ні згідно проекту, ні згідно фактично збудованого приміщення магазину з офісними приміщеннями загальною площею 1903,5 кв.м.
В той же час, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2011 року по справі №1512/2-277/11, яке набрало законної сили 15.03.2011 року визнано за ОСОБА_2 право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: по АДРЕСА_1 , загальною площею 1798,8 кв.м. (а.с. 16-19).
Вказаним рішенням, зокрема, встановлено, що приміщення АДРЕСА_2 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_3 не було передбачено робочим проектом №172-99-АР першого поверху нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і не існувало в натурі.
Також, вказаним рішенням встановлено, що додатковим рішенням суду від 20.05.2004 року штучно створене приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: м АДРЕСА_1 вул АДРЕСА_1 , із зазначенням його координат в осях 5-13 і А-Б, де згідно робочим проектом знаходиться тераса, яка є невід`ємним конструктивним елементом, загальним для підвальної частини і першого поверху магазину № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що нежитлове приміщення - магазин № НОМЕР_1 , розташоване на ІІ поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 97,0 кв.м., штучно створене та є невід`ємним конструктивним елементом, загальним для підвальної частини і першого поверху магазину № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 , та не було передбачено робочим проектом №172-99-АР першого поверху нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і не існувало в натурі.
Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 липня 2019 року у справі № 420/1720/19 було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дії та визнання протиправною та скасування постанови про опис та арешт майна. Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шапоренко Дмитра Володимировича у виконавчому провадженні ВП № 582090 щодо здійснення опису та арешту майна боржника, а також щодо організації аукціону з продажу нежитлового приміщення (магазин) № НОМЕР_1 розташованого на другому поверсі двоповерхового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,0 кв.м. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Шапоренко Д.В. від 30.01.2019року про опис та арешт майна боржника, прийняту в рамках ВП 58209041 (а.с. 20-34).
Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст.317 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Так, лише власник вправі володіти, користуватися та розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України).
Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 658 ЦК України встановлено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.
Частина 1 ст.656 Цивільного кодексу України встановлює, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний набутий) продавцем у майбутньому.
Частиною 1 ст.215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійним (оспорюваний правочин).
Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. .
Крім того, п. 8 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.
Виходячи з того, що законні підстави для набуття ОСОБА_4 , а у подальшому ОСОБА_3 , права власності на приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , були відсутні, а також те, що нежитлове приміщення - магазин № НОМЕР_1 , розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 97,0 кв.м., штучно створене та є невід`ємним конструктивним елементом, загальним для підвальної частини і першого поверху магазину № НОМЕР_2 , належного ОСОБА_2 , та не було передбачено робочим проектом №172-99-АР першого поверху нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і не існувало в натурі, договір купівлі-продажу магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97 кв.м., який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений 28.12.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №5216, слід визнати недійсними, як такий, що суперечить положенням Конституції України та Цивільного кодексу України, стосовно права виключно власника розпоряджатися належним йому майном.
Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника; визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» від 05.12.2019 року № 340-ІХ, який набув чинності 16.01.2020 року, крім іншого, внесено зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), зокрема, ч. 3 ст. 26 Закону передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом V пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, відомості про речові права внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню, а можуть бути лише припинені державним реєстратором.
З урахуванням викладеного, визнання недійсним договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.2004 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за № 5216, одночасно є підставою для припинення права власності ОСОБА_3 на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м., що зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером майна: 9074760.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.
Керуючись ст.ст. 141, 258-260, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про скасування запису про реєстрацію права власності задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97 кв.м., який укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 ), посвідчений 28.12.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим №5216.
Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на нежиле приміщення магазину № НОМЕР_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,5 кв.м., зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером майна: 9074760.
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) та ОСОБА_4 (мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1 609 (одна тисяча шістсот дев`ять) грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 12.06.2020 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження рішення суду та набрання рішенням суду законної сили продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Петренко В. С.