Справа № 712/2244/20
Провадження № 2/712/1281/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

01 червня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого-судді Мельник І.О.

з участю секретаря Хоменко А.В.

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів - адвоката Дубінського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначили, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровано четверо осіб, в тому числі й відповідачку, яка вже більше семи років там не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в квартирі не має. Як власники житла, позивачі змушені звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки реєстрація відповідачки створює їм перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном та у праві на отримання житлової субсидії. Просять суд визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.03.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів - адвокат Дубинський В.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечували. Позивачі суду пояснили, що у них тяжкий матеріальний стан, а відповідачка добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, при цьому постійно проживає за іншою адресою: АДРЕСА_3 . Бажання вселитися у квартиру, де вона зареєстрована, не виявляла.

Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву суду не надала.

Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачка, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, про причини неявки не повідомила, відзив не подала і позивачі не заперечують проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи.

Суд, заслухавши думку сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (свідоцтво на право власності на житло від 27.04.2000).

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданої Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради № 4749-01-10 від 04.03.2020 в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.11.1978 по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01.11.1978 по теперішній час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.11.1978 по теперішній час та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 26.05.2006 по теперішній час.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що суттєво відрізняє їхній правовий статус від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема, право розпорядження цим майном. Разом із тим їм належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (позбавлення) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад сім років, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, про що складено акт опитування сусідів № 61 від 05.02.2020 за підписом Голови комітету самоорганізації населення мікрорайону «Південний».

Як встановлено, відповідачка не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачі, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили.

Крім того, позивачі звернули увагу суду на те, що реєстрація місця проживання відповідачки створює перешкоди щодо отримання субсидії, адже при здійсненні розрахунку субсидії суб`єкт владних повноважень бере до уваги кількість зареєстрованих осіб у квартирі.

Факт відсутності за місцем реєстрації ОСОБА_4 понад сім років підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , яка є сусідкою позивачів з 1978 року, суду повідомила, що відповідачка не проживає сім років у квартирі АДРЕСА_1 ; ОСОБА_6 , також, є сусідом позивачів з 1986 року та підтвердив факт не проживання відповідачки у вказаній квартирі понад 7 років.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («KryvitskaandKryvitskyy v. Ukraine», заява№ 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що ОСОБА_4 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 понад сім років, поважних причин такої відсутності судом не встановлено, а тому остання підлягає визнанню такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 258, 259, 263-268, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 319, 405 України, ст. 72 ЖК України, суд

В И ІР Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду через місцевий суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений 06.06.2020.

Головуючий І.О.Мель ник