Провадження № 22-ц/801/993/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Беліменко Вікторія Іванівна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Бойка В. М. в м. Вінниця, зі складенням повного тексту судового рішення 20 лютого 2020 року,

у справі № 127/12917/18 за позовом ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третя особа без самостійних вимог: Третя Вінницька державна нотаріальна контора, третя особа, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на спадкове майно, зустрічним позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

В травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті троюрідного брата ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22.03.2017 року відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував на те, що він є єдиним спадкоємцем, будь-яких родичів у ОСОБА_3 не було. Понад п`ять останніх років, до дня смерті ОСОБА_3 , проживав з ним однією сім`єю, а тому згідно ч.1 ст. 1264 ЦК України входить у четверту чергу спадкоємців за законом. Позивачем була подана заява про прийняття спадщини до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, проте 30.09.2017 отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від державного нотаріуса Ковальської Л.B. з рекомендацією звернутися до суду, оскільки необхідно надати рішення про встановлення факту проживання із спадкодавцем не менш як п`ять років.

В заяві від 05.12.2018 просив суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_3 понад 5 років з початку проживання до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку 4-ї черги спадкування за законом.

Заяву мотивував тим, що після смерті троюрідного брата ОСОБА_3 позивач, будучи спадкоємцем 4-ї черги прийняв спадщину, оскільки проживав разом з спадкодавцем, і попередніх черг немає. Пізніше, коли звернувся за консультацією до нотаріуса отримав роз`яснення, що відповідно до норм чинного законодавства необхідне рішення суду, як підставу спадкувати майно,.

Вказав, що протягом останніх років 5-7 років ОСОБА_3 важко хворів і лише позивач піклувався про родину ОСОБА_3 , а саме про ОСОБА_6 (мати спадкодавця) та ОСОБА_3 . Через хвороби, які спричинили неможливість вище зазначених осіб забезпечити себе, вони потребували сторонньої допомоги, а родичів, які могли б піклуватися про них, не було. Він забезпечував ОСОБА_6 ( мати спадкодавця) та ОСОБА_3 усім необхідним: продуктами, речами, надавав фінансову підтримку, купував ліки та останні 2-3 роки здійснював оплату комунальних послуг за квартиру в якій проживали родичі.

ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 однією сім`єю, вів спільний побут, спільне городництво, став найближчою людиною для родини ОСОБА_3 , які мали намір оформити заповіт на користь позивача. Таким чином, встановлення факту проживання позивача однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_3 впливає на спадкові права позивача.

У позові третьої особи, що заявляє самостійні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно позивач просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності за правом представлення після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування після смерті дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру, що розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру під номером АДРЕСА_1 . Заповіт ОСОБА_3 складено не було, відтак ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення відповідно до ЦК України, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , матері ОСОБА_7 . Факт родинних відносин ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , відповідно до якого батьком записаний ОСОБА_10 , а матір`ю ОСОБА_11 . Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 від 23.12.1961 вбачається, що батьком записаний ОСОБА_10 , а матір`ю ОСОБА_6 . Всі викладені вище факти підтверджуються також рішенням Вінницького міського Вінницької обл. від 29.03.2018 по справі № 127/3492/18, яке було додано до заяви.

При зверненні до Третьої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальської Л. В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

28.02.2019 третя особа ОСОБА_7 подала до суду заяву про зміну підстав позову, яка мотивована наступним.

Спірне спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно рішення Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 2419 від 11.10.2007, зареєстровано право власності КП «ВООБТІ» 18.01.2008, про що записано в реєстрову книгу № 756 за номером 1051/74895.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , власниця 1/2 частки спірної квартири, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син та співвласник іншої 1/2 частки спірної квартири ОСОБА_3 , який прийняв спадщину проживаючи постійно із спадкодавицею ОСОБА_6 , але не звернувся до нотаріуса і не отримав свідоцтва про спадщину. Заповітів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 складено не було.

Позивач за зустрічним позовом вказувала, що спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері - ОСОБА_7 , яка була сестрою спадкодавця ОСОБА_3 , так як спільний батько в них був - ОСОБА_10 . Враховуючи вказане, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору просить суд визнати за ОСОБА_2 право власності за правом представлення після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру номер АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

У відзиві на позов, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечувала. Вказала, що твердження позивача про те, що він є єдиним спадкоємцем спростовується наданими третьою особою документами які підтверджують, що вона є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері ОСОБА_7 . А саме: свідоцтвом про народження ОСОБА_2 НОМЕР_3 від 12.02.1991, де батьками зазначені ОСОБА_14 та ОСОБА_7 . Мати третьої особи ОСОБА_7 була сестрою спадкодавця ОСОБА_3 , так як батько в них був один - ОСОБА_10 . Натомість, твердження позивача, що він є троюрідним братом спадкодавця не підтверджені жодним доказом. Позивач не зареєстрував своє місце проживання в спірній квартирі, як це вимагалось чинним законодавством, з 10.01.2007 по день звернення зареєстрований в АДРЕСА_3 . Цей факт також підтверджується листуванням з державним нотаріусом. В підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав свідоцтво про поховання ОСОБА_3 від 21.03.2017 та квитанції про сплату комунальних послуг, де платником є ОСОБА_3 . Вважає, що саме по собі понесення витрат на поховання не може бути підтвердженням факту спільного проживання. Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання однією сім`єю з спадкодавцем не менше п`яти років, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування, позивач не надав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2020 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницької міської ради, третьої особи Третя Вінницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про визнання права власності на спадкове майно відмовлено. Позов третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності за правом представлення після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру номер АДРЕСА_1 . у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3704, 99 грн. Судовий збір залишено за позивачем.

Не погодившись з таким рішенням, позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Беліменко В. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2020 скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, в позові третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_7 відмовити. Судові витрати по справі покласти на відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення безпідставно прийшов до висновку про те, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ґрунтується лише припущеннях, жодного доказу проживання з померлим однією сім`єю позивачем не надано, обставини, зазначені позивачем не знайшли свого підтвердження. Суд прийшов до такого висновку всупереч зібраним доказам, при цьому не обґрунтував такий висновок конкретними нормами закону, неодноразово порушуючи норми процесуального права.

Вказує на те, що адвокат Беліменко В. І. не була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, яка була призначена на 19 лютого 2020 року. Суд не зазначив в якій частині рішення стосується кожного з відповідачів, а саме Вінницької міської ради та ОСОБА_1 та не поділив пропорційно судові витрати. Щодо показів свідків, на підставі яких суд мав встановити наявність або відсутність обставин проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , суд вніс відомості до судового рішення, які не відображають дійсних обставин справи. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно пов`язав право проживання з фактом реєстрації, тим самим не вірно застосував норми матеріального права. Суд не надав відповідну правову оцінку інформації про усиновлення ОСОБА_10. ОСОБА_50 , що надійшла з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції. Судом безпідставно відмовлено у клопотанні щодо визнання явки позивача ОСОБА_7 обов`язковою та про виклик його до суду в якості свідка.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22.03.2017 року. Після смерті померлого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Із заявами про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , а також звернулась ОСОБА_7 , якій постановою Третьої Вінницької державної нотаріальної контори від 07.02.2018 №264/01-30 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини ( а.с. 99-123, т.1).

Квартира АДРЕСА_1 по Ѕ частки належала ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №2419 від 11.10.2007 року, та зареєстровано власності КП «ВООБТІ» 18.01.2008, записано в реєстрову книгу № 756 за номером 1051/74895 ( а.с. 27, т.1).

Позивач ОСОБА_1 являється троюрідним братом померлого ОСОБА_3 , що підтверджується наступним. Згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 були ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , до одруження ОСОБА_6 мала прізвище ОСОБА_6 , де в свою чергу її батьками були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - до одруження прізвище ОСОБА_18 . Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . ОСОБА_18 та ОСОБА_21 є рідними сестрами, та відповідно бабусею спадкодавця та позивача. ОСОБА_6 та ОСОБА_23 були двоюрідними братом та сестрою, яка є матір`ю спадкодавці батьком позивача. Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - спадкодавець є троюрідними братами. ( а.с. 23-25, т.1).

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 17.09.2013 року), що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 № НОМЕР_5 від 12.02.1991 року, та є племінницею спадкодавця ОСОБА_3 . Так, згідно повторного свідоцтва про народження ОСОБА_7 , її батьком записаний ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_11 . Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_6 від 23.12.1961 року вбачається, що його батьком записаний ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_6 . Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 20.08.2012 року, ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_7 ». Таким чином, ОСОБА_2 є спадкоємцем другої черги за законом за правом представлення відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України, після смерті її матері ОСОБА_7 та після смерті ОСОБА_3 .

Судом з метою повного та об`єктивного розгляду справи досліджувались матеріали цивільної справи №127/3492/18 за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя вінницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини. Рішенням суду першої інстанції від 29.03.2019 позов було задоволено. Визначено ОСОБА_7 додатковий строк на прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_3 тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Дане рішення оскаржувалось в апеляційному порядку й постановою апеляційного суду Вінницької області від 01.08.2018 рішення суду першої інстанції по даній справі скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя вінницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини відмовлено.

Позивач відповідно до відмітки в паспорті з 10.01.2007 по день звернення зареєстрований в АДРЕСА_3 , а не у спірній квартирі де проживав ОСОБА_3 , що також підтверджується листуванням з державним нотаріусом. З особового рахунку на кв. АДРЕСА_1 встановлено, що особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_6 , в квартирі зареєстровані ОСОБА_6 , та ОСОБА_3 ( а.с. 23-24, т2).

Згідно акту від 12.03.2019, складеного комісією у складі майстра МКП «Управляюча компанія «Київська» за адресою АДРЕСА_1 , відсутні зареєстровані особи, власник ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчення підтверджені сусідами ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ( а.с. 25, т.2)

З акту від 12.03.2019, складеного комісією у складі майстра МКП «Управляюча компанія «Київська», за адресою АДРЕСА_1 , відсутні зареєстровані особи, власник ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчення підтверджені сусідами ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ( а.с. 26 т.2).

З метою повного та об`єктивного розгляду справи судом допитувались свідки зі сторони позивача на підтвердження факту спільного проживання позивача з ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_30 , який є двоюрідним братом ОСОБА_1 по лінії матері повідомив, що йому відомо, що при оформленні спадщини у ОСОБА_1 виникли труднощі. Відомо, що близько 5 років, точно відповісти не зміг, проживав разом з ОСОБА_10 , вів спільне господарство, в квартирі жодного разу свідок не був. Повідомив, що привозив ОСОБА_1 від родичів продукти із села, про спільний побут відомо зі слів

ОСОБА_1. Свідок ОСОБА_47 , яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 та проживає в с. Сиваківці підтвердила факт родинних відносин та проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 однією сім`єю. Зазначила, що ОСОБА_1 проживав в квартири ОСОБА_3 з 2010 року. Вона часто бувала в квартирі ОСОБА_3 допомагала по господарству, готувала їжу, позичала гроші ОСОБА_1 . Ніяких родичів, а саме ОСОБА_2 вона до судового розгляду справи не знала, з ОСОБА_3 остання не спілкувалась взагалі.

Свідок ОСОБА_37 , яка проживає в с. Сиваківці Вінницької області та є сусідкою померлої ОСОБА_6 , суду повідомила, що бачила як ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 приїжджали разом в село, працювали по господарству на городі, в квартирі у м. Вінниці, в якій як їй відомо проживав ОСОБА_1 разом ОСОБА_6 , вона не була жодного разу, про факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 їй відомо зі слів ОСОБА_6. Свідок зазначила, що саме ОСОБА_1 займався похороном ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_43 , яка проживає в с. Сиваківці Вінницької області та є сусідкою померлої ОСОБА_6 , суду повідомила, що бачила як ОСОБА_1 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_3 приїжджали разом в село, працювали по господарству на городі, про факт спільного проживання їй відомо зі слів родичів.

Свідок ОСОБА_44 підтвердила факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1.. Свідок зазначила, що саме ОСОБА_1 піклувався про сім`ю ОСОБА_3 , допомагав матеріально, про це свідку відомо зі слів родичів ОСОБА_1 ..

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , міський суд виходив з того, що допитані в судовому засіданні свідки не змогли підтвердити факту проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, не менше п`яти років, відтак суд оцінив ці докази в сукупності із іншими письмовими доказами, що містяться в матеріалах даної справи.

Врахувавши письмові пояснення свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_27 ,, ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , які не з`явилися в судове засідання, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що вимога встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ґрунтується лише на припущеннях, жодного доказу проживання з померлим однією сім`єю позивачем не надано, обставини зазначені позивачем не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відтак відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки, від встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залежить визнання права власності за ОСОБА_1 на спадкове майно, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку 4-ї черги спадкування за законом, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що до 1 жовтня 1968 року до актових записів та свідоцтв про народження відомості про батька за вказівкою матері дитини не вносилися, у відповідній графі актового запису та свідоцтва про народження ставився «прочерк». Оскільки ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , а її повторне свідоцтво про народження серія - НОМЕР_8 було видано 28.09.1967 та містить відомості про ОСОБА_10 як батька дитини, а не «прочерк» у відповідній графі, відтак наявні законні підстави вважати, що ОСОБА_10 є батьком ОСОБА_7 , що в повному обсязі спростовує доводи представника ОСОБА_1 вказані у відзиві на позов.

Оскільки ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення відповідно до ст.ст. 1262, 1266 ЦК України, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 матері - ОСОБА_7 , суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що вимоги позову третьої особи ОСОБА_2 , обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судова колегія не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції, оскільки при ухваленні рішення міський суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно зі статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до частини третьої статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що у своїй заяві про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 повідомив про те, що проживав із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років, а відтак згідно ст. 1264 ЦК України він є спадкоємцем четвертої черги.

В позовні заяві, що подана до Вінницького міського суду Вінницької області 29.05.2018 ОСОБА_1 також зазначив, що померлий ОСОБА_3 є його троюрідним братом.

У відзиві на позовну заяву (а. с. 184 т. 1) ОСОБА_7 заперечувала даний фак посилаючись на те, що він не підтверджений жодним доказом, а тому позивач подав заяву про зміну предмета позову де вказав, що постійно проживав разом з ОСОБА_3 однією сім`єю на протязі 5-7 років.

В своєму рішенні суд першої інстанції вказав на те, що позивач ОСОБА_1 являється троюрідним братом померлого ОСОБА_3 . Позиваючись на а. с. 23-25 т. 1 матеріалів справи суд зазначив, що згідно свідоцтва про народження батьками ОСОБА_3 були ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , до одруження ОСОБА_6 мала прізвище ОСОБА_6 , де в свою чергу її батьками були ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - до одруження прізвище ОСОБА_18 . Батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . ОСОБА_18 та ОСОБА_21 є рідними сестрами, та відповідно бабусею спадкодавця та позивача. ОСОБА_6 та ОСОБА_23 були двоюрідними братом та сестрою, яка є матір`ю спадкодавці батьком позивача.

Проте судова колегія не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що до одруження ОСОБА_6 мала прізвище ОСОБА_6 , ОСОБА_18 до одруження мала прізвище ОСОБА_18 , а та обставина, що батьками ОСОБА_1 були ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не відповідає дійсності, оскільки згідно копії свідоцтва про народження (а. с. 24 т. 1) зазначені особи були батьками ОСОБА_23 , а копія свідоцтва про народження позивача в матеріалах цивільної справи відсутня.

Разом з тим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що в спірній однокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 29,4 кв.м., жилою площею 16,4 кв. м. (а. с. 23-24 т. 2) до ІНФОРМАЦІЯ_4 проживала ОСОБА_6 , 1936 року народження, до ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав її син ОСОБА_3 , 1961 року народження.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував на те, що проживав однією сім`ю із спадкодавцем та ОСОБА_6 (мати спадкодавця), вели спільний побут, вели спільне городництво, яке вирощували для спільних потреб. На протязі останніх 5-7 років ОСОБА_3 важко хворів, позивач був єдиною людиною, хто піклувався про родину ОСОБА_3 . Через хвороби, які спричинили неможливість вище зазначених осіб забезпечити власне існування, вони потребували сторонньої допомоги. Він забезпечував їх усім необхідним, продуктами, речами, надавав фінансову підтримку, купував ліки та останні 2-3 роки оплачував комунальні послуги за квартиру в якій проживав він та його родичі, що підтверджується квитанціями про оплату.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Судова колегія вважає, що позивачем не надано докази на підтвердження зазначених ним обставим.

Надані суду копії квитанцій про сплату комунальних платежів не містять дані про те, що саме позивач сплачував зазначені в них суми. Не приймаються до уваги надані позивачем документи на поховання ОСОБА_3 та отримані стороною документи на підтвердження його смерті, оскільки зазначені документи не містять інформацію щодо предмета доказування у даній справі, а саме факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Не спростовують вірні висновки суду першої інстанції в ці частині і доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав вірну оцінку доказам, які мали значення для вирішення справи - показам свідків, на підставі яких суд мав встановити наявність або відсутність обставин проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Апелянт вказує на те, що свідок ОСОБА_44 , ОСОБА_30 , ОСОБА_47 підтвердили факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а показання свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_48 не суперечили показам попередніх свідків. Проте слід враховувати, що оцінюючи показання свідка, необхідно враховувати обставини, що дають підстави думати про помилкове уявлення або добросовісну помилку свідка щодо фактів, про які він дає показання. Встановлення факту проживання позивача зі спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини є позовною вимогою і вирішується судом під час ухвалення рішення, а тому особиста думка свідка щодо зазначеної обставини не є підставою для встановлення її судом.

Не є підставою для скасування судового рішення в ці частині доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилися у відмові в прийняті електронного доказу, відмови у виклику свідка ОСОБА_49 , призначення наступного судового засідання при вирішенні заяви про відвід судді, оскільки зазначене не є порушеннями норм процесуального, що відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обовязковою підставою для скасування судового рішення. Крім того, апелянт не був позбавлений подати зазначені докази до суду апеляційної інстанції, проте зазначеного не зробив.

Не приймаються судом доводи апеляційної скарги про те, що представник позивача - адвокат Беліменко В. І. не була належним чином повідомлена про дату і час розгляду даної справи, яка була призначена на 19 лютого 2020 року всупереч положенням ст. 128 України, оскільки про дату і час розгляду справи на вказану дату був належним чином повідомлений ОСОБА_1 (а. с. 216 т. 2).

Відповідно до загальних положень цивільно-процесуального законодавства суд повинен з`ясувати обставини, які пов`язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 264 ЦПК). При цьому факти підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являються предметом позову.

Позивач повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими вона, як з юридичними фактами, пов`язує свою матеріально-правову вимогу.

ОСОБА_2 пред`явила позов про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері - ОСОБА_7 , яка була сестрою спадкодавця ОСОБА_3 .

Для спадкування за законом потрібні: по-перше, наявність певного ступеня споріднення зі спадкодавцем або перебування на його утриманні протягом визначеного законом строку (тобто особа повинна входити в коло спадкоємців за законом); по-друге, факт смерті спадкодавця (тобто повинно відбутися відкриття спадщини); по-третє, прийняття спадщини.

Таким чином, спадкування виникає лише за наявності передбачених у законі юридичних фактів і тому безпосередньо із закону ніколи не виникає.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 22.03.2017. ОСОБА_7 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_3 за правом представлення.

ОСОБА_7 07.02.2018 подала до Третьої вінницької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , однак постановою державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Ковальскої Л.В. від 07.02.2018 № 264/01-30 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку із пропуском шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.03.2019 у справі № 127/3492/18 позов ОСОБА_7 до Вінницької міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третя вінницька державна нотаріальна контора, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини було задоволено. Визначено ОСОБА_7 додатковий строк на прийняття спадщини за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_3 тривалістю 2 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Рішення суду першої інстанції по даній справі скасовано постановою апеляційного суду Вінницької області від 01 серпня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини відмовлено.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спадкоємець другої черги за законом ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_3 не прийняла спадщину, а тому безпідставно прийшов до висновку, що вимоги позову третьої особи ОСОБА_2 обґрунтовані, повністю підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Натомість позивач ОСОБА_1 та його представник, як і суд першої інстанції, вдались в дослідження обставин, що лежать за межами підстави позову, тобто в дослідженні того, чи правомірно було внесено органом запису актів цивільного стану в свідоцтво про народження ОСОБА_50 відомості про батька. Однак такого позову позивачем не пред`являлось.

Оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відмовлено, судові витрати по справі слід залишити за сторонами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Беліменко Вікторія Іванівна, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 лютого 2020 року в частині задоволення позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору в розмірі 3 704,99 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник