Єдиний унікальний номер 225/5210/19
Номер провадження 22-ц/804/1662/20
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:

Судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Донецького апеляційного суду в м. Бахмут справу що виникла з цивільних правовідносин за позовною заявою ОСОБА_1 до Військово-цивільної адміністрації міста Торецьк, за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 лютого 2020 року, повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року (головуючий у суді першої інстанції Скиба М.М.), -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом в якому просив визнати за ним право власності на будинок за набувальною давністю. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що він з 30 травня 2002 року проживає та з 17 травня 2005 року його місце проживання зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 - спірне майно, придбаному в своєї матері ОСОБА_3 , якій належав будинок на підставі довіреності ОСОБА_2 , котрий в свою чергу отримав цей будинок у спадок.

Необхідність визнання права власності на вказане майно з боку позивача обумовлене тим, що ОСОБА_2 в день укладення правочину виїхав за межі України та не залишив копію паспорта, в зв`язку з чим відсутня можливість оформити документи на будинок.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено. Згідно висновків суду для визнання права власності з наведених позивачем підстав не достатнім є заволодіння майном, без підтвердження обставин щодо обізнаності ОСОБА_2 про таке заволодіння та обставин щодо відкритого і безперервно володіння нерухомим майном протягом десяти років з боку позивача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводились до того, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 344 ЦК України і не врахував, що позивач більше 18 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу Військово-цивільна адміністрація зазначила, що судом ухвалено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача та третьої особи повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином, також за відсутності представника Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, представник якого просив розглянути справу без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем будинку АДРЕСА_1 є громадянин ОСОБА_2 /а.с.10/.

Довіреністю від 30 травня 2002 року ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_3 продавати за ціну та на умовах на її розсуд, подарувати, обміняти, здати в оренду належний йому будинок /а.с.11/.

Починаючи з 5 травня 2002 року ОСОБА_1 проживає та з 17 травня 2005 року його місце проживання зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 / актом від 17 червня 2019 року про фактичне проживання особи а.с.12-14/.

Згідно розписки від 30 травня 2002 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 за суму 113231,00грн, яка була зазначена в свідоцтві про право на спадок /а.с.15/.

Згідно експертного висновку вартість будинку може складати 66 295,00грн /а.с.25-34/.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

За змістом наведеної норми для набуттям права власності за набувальною давністю потрібна сукупність таких умов - володіння має бути добросовісним тобто таким коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності та володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Стосовно обставин справи заволодіння спірним майном позивач пов`язував із укладенням правочину із особою, котрій власник довірив дії щодо розпорядження цим майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже визначальним у даній справі є те що спірне майно має власника, та в ході судового розгляду позивачем не підтверджено обставин з приводу того, що ОСОБА_2 був обізнаний з тим, що належним його майном заволодів ОСОБА_1 , та власник втратив правовий інтерес до належного йому майна.

У відповідності до положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач не підтвердив існування правових підстав для задоволення позову та визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду в частині задоволення позову здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 червня 2020 року.

Судді: