Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/910/20

Номер провадження: 6/511/36/20

04.06.2020 Роздільнянський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Ільяшук А. В.

секретаря судового засідання Флора С.С.,

за участю головного державного виконавця Герасимчук І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Роздільна Одеської області, матеріали справи за поданням головного державного виконавця Герасимчук І.Є., про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшло поданням головного державного виконавця Герасимчук І.Є., про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 499/322/15-ц, який виданий 13.07.2016 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Першої Всеукраїнської Кредитної спілки у розмірі 22472,08 гривень.

В обгрунтування даного подання головний державний виконавець Герасимчук І.Є. зазначила, що на виконанні Роздільнянського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження №61204432 з виконання виконавчого листа № 499/322/15-ц, який виданий 13.07.2016 року, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Першої Всеукраїнської Кредитної спілки у розмірі 22472,08 гривень.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем 10.02.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Однак, рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що:

Згідно із даними НАІС МВС України від 17.02.2020 року, у боржника відсутні зареєстровані автотранспортні засоби.

Відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 11.02.2020 року, у боржника відсутні відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах, а також відсутні джерела отримання доходів.

Згідно із довідкою Пенсійного фонду України від 11.02.2020 року, боржник на обліку не перебуває та пенсію не отримує. Згідно із довідкою Пенсійного фонду України від 11.02.2020 року, про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформацію не знайдено.

Згідно із даними НАІС МВС України від 15.04.2020 року, в Державній прикордонній службі України відсутні дані щодо перетину боржником державного кордону.

Відповідно до довідки ГУ ДМС України в Одеській області від 07.05.2020 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документований.

Виконавцем 15.04.2020 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, ОСОБА_1 на виклик з`явився, надав письмове пояснення про причини невиконання рішення суду, в розмові пояснив, що він працює неофіційно.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Головний державний виконавець Герасимчук І.Є. в судовому засіданні клопотання підтримала, просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення головного державного виконавця Герасимчук І.Є., розглянувши матеріали подання, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду даного питання, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно частини 1 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері. Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника до виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до пункту 16 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

В судовому засіданні встановлено, що матеріали подання містять заяву ОСОБА_1 від 06.05.2020 року, згідно якої він пояснив, що найближчим часом буде звертатись до Іванівського районного суду Одеської області щодо скасування заочного рішення на підставі якого виданий даний виконавчий лист. Крім того, зазначив, що він не має можливості виплатити зазначену суму, оскільки не працює, постійних доходів не має. На підставі викладеного, суд вважає, що ОСОБА_1 не ухиляється від виконання зобов`язань по виконавчому листу № 499/322/15-ц.

Відповідно до частини 1 статті 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, в статті 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На підставі викладеного, керуючись статтями 353, 441 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, та ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні поданням головного державного виконавця Герасимчук І.Є., про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину, на підставі пункту третього Розділу ХII «Прикінцевих положень» ЦПК України

Суддя : Ільяшук А. В