ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6102/20 Справа № 212/8835/19 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 14 квітня 2020 року, ухваленого суддею Пустовітом О.Г. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 21 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що з 09.02.2001 року по 08.09.2015 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з нею.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 643,00 грн.

До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання.

Проте, після досягнення повноліття сина, відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти нічим не коментуючи свою відмову. На даний час син навчається на першому курсі Університету митної справи та фінансів. Зі своїх доходів вона не може повністю забезпечити повноцінне навчання сина та його утримання. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, її прохання про виплату аліментів на період навчання сина - ігнорує. Вважає, що оскільки батько дитини, який здоровий та працездатний, інших утриманців немає, має нерухоме майно, транспортні засоби, стан здоров`я позволяє працювати, повинен сплачувати аліменти на рівні 25% зі свого заробітку, так як працює на ПАТ "Північний ГЗК" водієм БЕЛАЗа з 08.08.2017 року та має постійний, гідний дохід.

Посилаючись на викладені обставини справи, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення 23 років.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/13 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2019 року, до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Будучи незгодною з ухваленим рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність, ставить питання про його скасування в частині визначеного судом розміру аліментів та ухвалення нового рішення, яким збільшити визначений судом розмір, стягнутих з відповідача аліментів на утримання сина з 1/13 частини до 1/8 частини.

При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача не врахував розмір витрат на проживання дитини в гуртожитку, які дорівнюють 8400 грн. за 1 рік, що становить 700 грн. на місяць, з яких 350 грн. повинен сплачувати відповідач. Вказує, що доказами витрат на оплату проживання є договір проживання в гуртожитку та 2 квитанції про оплату витрат на проживання за 2019-2020 роки в сумі 4200 грн., кожна. Проте, позивач погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів, заявлений у позові до стягнення - ј ч. від всіх видів заробітку (доходу) є надмірним, вважає, що достатнім, розумним до стягнення та справедливим буде стягнення в розмірі 1/8 ч. від всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

10 червня 2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій остання підтримала доводи своєї апеляційної скарги в частині збільшення визначеного судом розміру, стягнутих з відповідача аліментів на утримання сина з 1/13 частини до 1/8 частини.

Також, 10.06.2020 року від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Амельчишина О.В. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду та надання часу про подання до суду мирової угоди, посилаючись на те, що на теперішній час сторони по справі дійшли згоди про необхідність укладення у справі мирової угоди.

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦПК України, до ухвалення судового рішення у зв"язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз"яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

За змістом п.5 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

На час апеляційного розгляду сторони не уклали мирову угоду і відповідно вона не затверджена судом, крім того, як зазначалось вище, в день апеляційного розгляду справи від скаржника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій остання підтримала доводи своєї апеляційної скарги в частині збільшення визначеного судом розміру, стягнутих з відповідача аліментів на утримання сина з 1/13 частини до 1/8 частини, що повністю спростовує доводи представника відповідача адвоката Амельчишина О.В. про згоду сторін щодо укладення у справі мирової угоди, у зв"язку із чим, клопотання про відкладення судового розгляду з підстав надання часу для подання до суду мирової угоди не підлягає задоволенню.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 навчається на денному відділені факультету управління Університету митної справи та фінансів. Навчання проводиться за кошти фізичних та юридичних осіб (контракт). Термін навчання в Університеті за освітнім рівнем "Бакалавр" до 01.07.2023 року.

Згідно копії договору №1306 від 03.08.2019 року про оплату навчання ОСОБА_3 вартість навчання за кожен рік становить 12000 грн.

Згідно довідки наданої начальником Криворізького північного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби (ДПС) України Ситнік О. дохід позивача ОСОБА_1 за 3-4 квартал 2019 року складає 70382,36 грн., відповідача - 131517,51 грн.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 керувався положеннями ст.ст.141, 182, 191,199, 200 СК України, й виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, у нього немає інших неповнолітніх дітей, яких він повинен утримувати, тому в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі 1/13 частини від заробітку та доходів відповідача щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, однак не погоджується із визначеним судом розміром аліментів, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою та другою ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно ч.3 ст.199 ЦПК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Так, судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що син сторін по справі- ОСОБА_3 навчається на денному відділені факультету управління Університету митної справи та фінансів. Навчання проводиться за кошти фізичних та юридичних осіб (контракт). Термін навчання в Університеті за освітнім рівнем "Бакалавр" до 01.07.2023 року.

Копією договору №1306 від 03.08.2019 року підтверджено, що оплата за навчання ОСОБА_3 за кожен рік становить 12000 грн.

З довідки, наданої начальником Криворізького північного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області Державної податкової служби (ДПС) України Ситнік О. видно, що дохід позивача ОСОБА_1 за 3-4 квартал 2019 року складає 70 382,36 грн., відповідача - 131 517,51 грн.

Також судом перевірено та встановлено та не заперечується відповідачем, що останній є особою працездатного віку, інших неповнолітніх дітей та інших утриманцев, він не має, а отже, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина який навчається.

При цьому, колегія суддів вважає і погоджується із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, що позивач в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка продовжує навчання в більшому розмірі ніж визначено судом, а саме в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно.

На підтвердження вимог апеляційної скарги щодо збільшення, стягнутого судом оскаржуваним рішенням розміру аліментів з 1/13 ч. до 1/8 ч., позивачем надано копії 2-х квитанцій про оплату проживання сина сторін у гуртожитку за 2019 та 2020 року, яка становить 4200 грн. на рік (а.с.88).

Згідно до положень ч.3 ст.367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, в апеляційній скарзі вказує, що копію договору на проживання сина у гуртожитку, який підтверджує оплату проживання у гуртожитку вона не мала можливості подати до суду у зв`язку з дією в Україні карантинних обмежень, щодо міжміських пасажирських перевезень, оскільки договір знаходиться у гуртожитку де мешкає син у м.Дніпро, однак на підтвердження оплати витрат на проживання у гуртожитку, позивачем надано дві квитанцій про оплату проживання сина сторін ОСОБА_3 у гуртожитку 2 (кім.НОМЕР_1) за 2019 та 2020 року, яка становить 4200 грн. на рік (а.с.88).

Колегія суддів вважає, що надані позивачем до апеляційної скарги дві квитанцій про оплату проживання сина сторін ОСОБА_3 у гуртожитку 2 (кім.НОМЕР_1) за 2019 та 2020 року, які не були досліджена судом першої інстанції під час судового розгляду, можуть бути прийняті до розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки через встановлений на території України з 12.03.2020 року карантин, з метою запобігання поширенню на території України корона вірусу, позивач дійсно не мала змоги надати суду копію договору на проживання сина у гуртожитку в м.Дніпро.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів з урахування норм ст..182 СК України, бере до уваги матеріальне становище дитини сторін, який навчається, особистого доходу не має, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, який працює та отримує заробітну плату, інших неповнолітніх дітей та інших утриманцев не має, доведеність позивачем витрат, пов`язаних із навчанням сина, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру аліментів, збільшивши цей розмір з 1/13 ч. до 1/8 ч., що будезаконним та справедливим і, з урахуванням майнового стану кожного з батьків відповідатиме інтересам дитини.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК Українив частині визначення розміру стягнутих аліментів.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року змінити, збільшити розмір аліментів стягнутих з відповідача ОСОБА_2 з 1/13 частини до 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Дата складення повного тексту судового рішення 10 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: