КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №287/1377/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/4802/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 8 січня 2020 року (суддя Галаган В.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартівей Юкрейн» про визнання недійсним договору,

встановила:

у серпні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору № від 26 лютого 2019 року, укладеного між нею та ТОВ «Смартівей Юкрейн», за умовами якого вона отримала у кредит грошові кошти у розмірі 3 520грн.

Позивач стверджувала, що отримала кредитні кошти за допомогою мобільного додатку «Смартівей», в якому не було зазначено реальних умов договору, зокрема, пункту 3.2., відповідно до якого реальна річна відсоткова ставка складає 419,75 відсотків, а також порядок виплати боргу у випадку прострочення, відомості про розмір та умови нарахування пені, хоча ч. 2 ст. 7 Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що реклама споживчого кредиту повинна містити відомості, зокрема, про реальну річну процентну ставку.

Позивач вважала, що відповідач не надав повної інформації про умови надання кредиту, вводить в оману своїх клієнтів та у такий спосіб здійснює нечесну підприємницьку практику, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» та вимогам ст. 230 ЦК України, оскільки відповідач умисно замовчував інформацію про істотні умови договору, зокрема, реальну річну відсоткову ставку та дійсну загальну (орієнтовану) вартість кредиту.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 8 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Позивач посилається на неналежну оцінку судом доказів по справі, порушення норм процесуального права в частині ненадання достатнього часу для подачі відповіді на відзив відповідача, чим було порушено право на справедливий суд.

Також позивач зазначає, що відповідачем не було доведено укладення кредитного договору, не надано його оригіналу, а наявний в матеріалах справи примірник договору не містить її підпису. Крім того, не надано доказів зарахування суми кредиту на її поточний

рахунок та отримання нею 3 520грн.

Позивач, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.212), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Смартівей Юкрейн» - Хісорієва Р.З. , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 26 лютого 2019 року на підставі заявки ОСОБА_1 між нею та ТОВ «Смартівей Юкрейн» був укладений договір № , за умовами якого відповідач зобов`язався надати позивачу фінансовий кредит у сумі 3 520грн на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 30 календарних днів, а позивач зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитом, зазначені у п. 3.1 цього договору згідно графіку платежів (додаток № 1 до цього договору) до 28 березня 2019 року. Дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника є датою укладання договору між кредитодавцем і позичальником (с.с.4-6).

Згідно пунктів 2.1., 2.2. договору кредит надається позичальнику виключно за допомогою мобільного додатку кредитодавця, доступного в інтернет-магазинах мобільних додатків App Store та Google Play під оригінальною назвою Smartiway, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Договір є укладеним з моменту підписання сторонами та набуває чинності з моменту перерахування суми кредиту на поточний банківський рахунок, до якого емітована (прив`язана) платіжна картка, вказана позичальником для укладення цього Договору.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.2 договору, розмір процентів складає 1,15% процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного договором строку, на який надається кредит. Річна процентна ставка складає 419,75% процентів.

Згідно п. 5.3. договору у разі порушення позичальником виконання зобов`язань щодо погашення суми кредиту та/або процентів за договором, він зобов`язується сплатити на користь кредитодавця пеню в розмірі 1,95% від залишку суми кредиту за кожний день прострочення повернення кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення заборгованості за кредитом, строк нарахування пені не може перевищувати 70 календарних днів.

Пунктом 8.1. договору передбачено, що невід`ємною частиною договору є «Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Смартівей Юкрейн». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця: ІНФОРМАЦІЯ_1.

28 березня 2019р. між ТОВ «Смартівей Юкрейн» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р., згідно якої був збільшений строк дії договору на 27 календарних днів до 24 квітня 2019р. (с.с.75).

24 квітня 2019р. сторони уклали додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р., якою домовились збільшити строк дії договору на 29 календарних днів до 24 травня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди

позичальник сплачує 1,95% в день за користування кредитом (с.с.76).

24 травня 2019р. було укладено додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р., якою сторони домовились збільшити строк дії договору на 30 календарних днів до 23 червня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,15% в день за користування кредитом (с.с.77).

23 червня 2019р. сторони уклали додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р. та збільшили строк дії договору на 30 календарних днів до 24 липня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,95% в день за користування кредитом (с.с.78).

24 липня 2019р. між ТОВ «Смартівей Юкрейн» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р., якою вони домовились збільшити строк дії договору на 2 календарних дня до 26 липня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,95% в день за користування кредитом(с.с.79).

26 липня 2019р. сторони уклали додаткову угоду про зміну договору № від 26 лютого 2019р., згідно якої було збільшено строк дії договору на 30 календарних днів до 25 серпня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,15% в день за користування кредитом (с.с.80).

25 серпня 2019р. додатковою угодою про зміну договору № від 26 лютого 2019р., сторони збільшили строк дії договору на 1 календарний день до 27 серпня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,95% в день за користування кредитом (с.с.81).

27 серпня 2019р. додатковою угодою про зміну договору № від 26 лютого 2019р., сторони збільшили строк дії договору на 30 календарних днів до 26 вересня 2019р., а також починаючи з дати укладення додаткової угоди позичальник сплачує 1,15% в день за користування кредитом (с.с.82).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та безпідставності.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частинами 1 та 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір є електронним договором, укладеним відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не заперечувала укладення договору та отримання грошових коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на порушення відповідачем при укладенні договору вимог Закону України «Про споживче кредитування», ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та введення її відповідачем в оману, що є підставою для визнання договору недійсним відповідно до ст. 230 ЦК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Спірний договір сторонами укладений 26 лютого 2019 року, розмір мінімальної заробітної плати відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» становив 4 173грн, а відтак положення Закону України «Про споживче кредитування» на правовідносини сторін не розповсюджуються.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій

законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 230 ЦК України визначено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилалася у позовній заяві.

До позовної заяви позивач додала повний текст спірного договору, з якого вбачається, що він містить, як розмір щоденної процентної ставки за користування кредитом, так і розмір річної процентної ставки, а також умови нарахування пені.

Також у позовній заяві було зазначено, що оригінал договору буде наданий суду під час судового засідання, що спростовує твердження позивача про неможливість ознайомитися з усіма умовами укладеного договору.

Згідно пункту8.5. договору № від 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписанням цього договору підтвердила, що до його укладення вона отримала від кредитодавця інформацію, визначену в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; отримала кредит не на споживчі цілі; що інформація надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства про захист прав

споживачів та забезпечує правильне розуміння нею суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання логіну та паролю особистого кабінету в якості аналога власноручного підпису.

Відповідно до пункту 8.1. договору позивач підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись «Правил надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Смартівей Юкрейн», які є невід`ємною частиною договору та текст яких розміщений на веб-сайті кредитодавця: www.smartiway.com.ua.

Враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору із додатками погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належного підтвердження того, що під час укладення угоди їй не надана інформація у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано оригіналу кредитного договору, не доведено укладення кредитного договору та перерахування грошових коштів на її картковий рахунок, колегія суддів вважає безпідставними, так як вказані обставини не були підставою позовних вимог і стосуються виконання договору, а не його укладення.

Крім того, як зазначалося вище, у позовній заяві позивач не заперечувала укладення договору та отримання грошових коштів, а також надала копію договору, не заявляючи клопотання про витребування його оригіналу у відповідача, стверджуючи про можливість надання оригіналу нею самою.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом було ухвалено судове рішення відповідно до заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до аналізу та не згоди з відзивом відповідача на позовну заяву і не містять обґрунтування незаконності рішення суду, хоча апеляційний суд надавав можливість позивачу уточнити та належним чином обґрунтувати апеляційну скаргу відповідно до підстав позовних вимог та висновків суду, зазначених у оскаржуваному рішенні.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом норм процесуального права та ненадання їй можливості подати відповідь на відзив відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, враховуючи строки розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та строки на подачу заяв по суті позову, встановлені в ухвалі суду про відкриття провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права в межах заявлених позовних вимог, не допущено порушення норм процесуального права, які б призвели до

неправильного вирішення справи, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 8 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 8 червня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк