Головуючий у І інстанції Українець В.В.
Провадження №22-ц/824/6191/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Поливач Л.Д.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 отримав від нього, ОСОБА_2 , грошові кошти в розмірі 80 000 доларів США в позику, про що ОСОБА_1 було складено розписку про отримання коштів. В даній розписці було зазначено, що ОСОБА_1 позичає зазначені кошти для закупівлі обладнання по переробці насіння соняшника та зобов`язується сплачувати 50% від суми прибутку з переробленої продукції на користь ОСОБА_2 в якості дивідендів. Однак, жодної суми на користь позивача ні в якості дивідендів, ні в якості повернення основної суми боргу, відповідачем сплачено не було.

На вимогу позикодавця про повернення суми боргу від 20 червня 2017 року позичальник не відреагував і борг не повернув, в зв`язку із чим ОСОБА_2 і звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 80 000 доларів США в гривневому еквіваленті на час ухвалення по справі рішення.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 946 408 грн. боргу та 8 000 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що між ним та позивачем договір позики не укладався і він не брав на себе зобов`язання повернути отримані ним 80 000 доларів США, які були надані йому позивачем для здійснення спільної діяльності.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Циганкова І.І. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача адвокат Карапетян А.Р. в апеляційному суді проти скарги відповідача заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01 жовтня 2014 року ОСОБА_1 написав ОСОБА_2 розписку про отримання коштів, відповідно до якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 80 000 доларів США для спільного проекту щодо закупівлі обладнання по переробці насіння соняшника (а.с.5). З розписки вбачається, що виплата дивідендів від цієї суми буде здійснюватись в розмірі 50% від прибутку після реалізації продукції з переробки соняшника в еквіваленті від вкладеної суми.

20 червня 2017 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості, в якій просив повернути позичені кошти в тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги (а.с.6-8).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору позики та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в зв`язку з неповерненням її у добровільному порядку.

Однак з вищенаведеними висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Виходячи із вищевикладеного, обов`язковим елементом договору позики законодавець визначає взяття позичальником на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів.

Зі змісту розписки ОСОБА_1 від 01 жовтня 2014 року не вбачається, що він взяв на себе зобов`язання повернути ОСОБА_2 отримані від нього в борг грошові кошти, натомість в розписці чітко зазначено, що кошти отримані для реалізації спільного проекту щодо закупівлі обладнання по переробці насіння соняшника. Крім того, в даній розписці передбачена виплата дивідендів в розмірі 50% від прибутку після реалізації продукції з переробки соняшника в еквіваленті від вкладеної суми.

Таким чином, написана ОСОБА_1 розписка не підтверджує наявність у нього перед ОСОБА_2 боргового зобов`язання та факт укладення між ними договору позики і, відповідно, у ОСОБА_2 не виникло право вимагати у ОСОБА_1 повернення вказаної суми з підстав невиконання боргових зобов`язань.

На вищенаведені обставини суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув належної уваги, в зв`язку із чим неправильно визначив характер спірних правовідносин, дійшовши помилкового висновку про наявність між сторонами спору з приводу невиконання умов договору позики.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом при ухваленні рішення неправильно застосовано норми матеріального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про задоволення позову, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений останнім за подачу апеляційної скарги судовий збір в розмірі 12 000 грн., факт сплати якого підтверджується оригіналом квитанції №11 від 02.03.2020 року (а.с.134).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року - скасувати та постановити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 12 000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: