Справа 206/2702/19
Провадження 2/206/49/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року в залі суду в місті Дніпрі Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков А.О.,

за участю секретаря Панюшкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про скасування рішень щодо надання земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

за участі представника

відповідача ДМР ОСОБА_3 ,

встановив:

16 травня 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про скасування рішень щодо надання земельної ділянки у власність, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в якому з урахуванням уточнень від 24.12.2019 року просить визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 275/39 від 19.12.2018р. «про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), гаражів громадянам учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих учасників антитерористичної операції у м. Дніпрі (12 осіб)» в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки)в районі АДРЕСА_1 ). Визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 1715/46 від 19.06.2019 року «про передачу земельної ділянки у районі вул. Одинківської (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0843 га за кадастровим номером :09:455:0320 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), номер запису про право власності 32167657 (а.с.3-7, 119-124).

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 166/11 від 17.04.1992 року було надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на ж/м Одинківка, будівельний № 5, зобов`язано протягом трьох місяців отримати у відділі архітектури та градобудівництва райвиконкому документи на право землекористування. На підставі зазначеного рішення у встановлений строк 08.06.1992 року відділом архітектури та градобудівництва виконкому Самарської районної ради народних депутатів було проведено відвід земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 600кв.м про що складено відповідний акт. Вказано, що земельна ділянка разом з закріпленими на ньому геодезичними знаками переходить в розпорядження забудовника. Також йому відділом архітектури та градобудівництва виконкому Самарської районної ради народних депутатів було видано довідку про землекористування та план земельної ділянки в АДРЕСА_2 . Будь яких термінів, умов чи обмежень в користуванні земельної ділянки і терміну будівництва житлового будинку не зазначено. З певних несприятливих сімейних умов він тривалий час не міг почати будівництво, але регулярно здійснював догляд за земельною ділянкою, сплачував і сплачує всі необхідні податки. Він посадив на ділянці дерева і мав намір розпочати будівництво влітку 2019 року. У 2006 році він звертався до Міського комунального підприємства «Земград» та отримав інформаційну довідку № 1102 від 20.07.2006р. з зазначенням, що об`єкту з будівельним номером АДРЕСА_3 . Також ним була замовлена отримана у приватної особи технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 04.08.2006 року Дніпропетровським міжміським управлінням земельних ресурсів було проведено обстеження земельної ділянки в натурі та складено акт, в якому вказано, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 вільна від забудов та споруд. У 2019 році зі слів сусідів він дізнався, що до них приходив ОСОБА_2 , який проживає в цьому районі і просив підписати документи по погодженню меж земельної ділянки і повідомив, що тепер він власник земельної ділянки. Після з`ясування всіх обставин він дізнався, що Дніпровською міською радою 19.12.2018р. рішенням № 275/39 сьомого скликання, зокрема ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме у районі АДРЕСА_2 , орієнтовна площа 0,1000га, а фактично це є його земельна ділянка. 01.04.2019р. ОСОБА_2 було подано клопотання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність, а 19.06.2019р. за № 171/46 Дніпровською міською радою було прийнято рішення «про передачу земельної ділянки у районі вул АДРЕСА_4 Одинківської (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_2 » і зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 :09:455: НОМЕР_3 за ОСОБА_2 . Таким чином відповідачами було порушено його право користування земельною ділянкою, оскільки йому ця земельна ділянка була виділена ще у 1992 року без зазначення строків на будівництво домоволодіння.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача Дніпровської міської ради надала відзив на позовну заяву, за змістом яких з урахуванням уточнень, остання вважала вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Зазначила, що позовна заява не містить доказів порушення прав позивача. Позивачем не надано доказу про користування спірною земельною ділянкою на законних підставах. Позивач посилається як на належність свого права на спірну земельну ділянку, на рішення виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 166/11 від 17.04.1992р. про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на ж/м Одинківка № 5. П.2 цього рішення зобов`язано позивача в період трьох місяців отримати у відділі архітектури і градобудівництва райвиконкому дане рішення, проект на будівництво та документи на право землекористування. На виконання цього рішення позивач звернувся до відділу архітектури і градобудівництва, про що свідчить акт відводу земельної ділянки, в якому представником архітектури було зафіксовано його площа та місцезнаходження та видана довідка про землекористування разом з планом земельної ділянки. Однак зазначені документи не дають правових підстав на користування земельною ділянкою, а свідчать лише про надання дозволу на будівництво. Враховуючи вимоги Земельного кодексу України позивач не виконав свої зобов`язання щодо отримання документів на право землекористування земельною ділянкою установленого зразка, а саме не отримав державний акт на право постійного користування землею, що спростовує доводи позивача щодо виникнення у нього права на спірну земельну ділянку. Тобто право користування земельною ділянкою у позивача не винило. Отже рішення Дніпровської міської ради були прийняті в межах її компетенції. Крім цього позов про скасування рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проектів та про передачу земельної ділянки не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов`язки сторін таких правовідносин у зв`язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання (а.с.86-91, 136-141).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву, за змістом якого вважає позовні вимоги незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що на день прийняття оскаржуваних рішень земельна ділянка перебувала у комунальній власності, тому міська рада від імені територіальної громади міста вправі була розпорядитися нею. Позивач не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки доки це право не зареєстровано відповідно до норм чинного законодавства України. Позивач не довів, що йому належить право саме на спірну земельну ділянку, оскільки матеріали справи не містять жодного державного акту про право власності чи право користування з боку позивача спірною земельною ділянкою (а.с.149-152).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області ОСОБА_4 подав письмові пояснення, в яких зазначає, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Державна реєстрація спірної земельної ділянки здійснено 26.03.2019 року, ще до відкриття провадження по зазначеній справі. Державна реєстрація проведена на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленої розробником документації із землеустрою ТОВ «Геопро» на замовлення ОСОБА_2 , остання документація із землеустрою повністю відповідає вимогам встановленим положеннями ЗУ «Про землеустрій» щодо складання такого виду документації. Тому державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 :09:455:0320 та присвоєння їй кадастрового номера здійснена відповідно до вимог чинного законодавства, протиправності дій структурного підрозділу ГУ відділу у м. Дніпрі при здійсненні такої реєстрації немає. Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку була здійснена 22.06.2019 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Поняття державна реєстрація земельної ділянки та державна реєстрація речових прав на земельну ділянку не є тотожними. Тому оскільки позивач просить скасувати державну реєстрацію речових прав, а не реєстрацію земельної ділянки, то вони є неналежною стороною у справі. Стороною у справ має бути відповідний суб`єкт державної реєстрації речових прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Костюк Н.В. в судових засіданнях наполягали на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому.

Позивач пояснив, що він у 1992 році отримав право на користування земельною ділянкою та використовував її, але через фінансові труднощі так і не почав будівництво домоволодіння. Він сплачує податок на землю з 1992 року. Користується він земельною ділянкою на підставі рішення та довідки землекористування, тому вважає, що має право користування нею. Про те, що на його земельну ділянку претендує відповідач ОСОБА_2 він дізнався від сусідів.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник, адвокат Черкавський Ю.С. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначили, що позивач не набув права користування земельною ділянкою відповідно чинного законодавства, а тому рішення Дніпровської міської ради є законними.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Росітюк Н.М. в судовому засідані просила відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначила, що позивачем не було здійснено всіх передбачених заходів для отримання права користування земельною ділянкою, а тому не набув права користування нею. Прав та законних інтересів позивача Дніпровською міською радою порушено не було. Отже рішення Дніпровської міської ради були прийняті в межах їх компетенції. Підстави для відмови відповідачу ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання земельної ділянки йому у власність відсутні.

Третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не використали своє право бути присутніми у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

16.05.2019 року разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову (а.с.31-32).

Ухвалою судді від 17 травня 2019 року заяву позивача про забезпечення позову повернуто заявнику, як таку, що подана без додержання вимог статті 151 ЦПК (а.с.35-36).

Ухвалою від 23.05.2019 року по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.38).

18.06.2019 року представником відповідача Дніпровської міської ради подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.86-91).

21.12.2019р. ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення на позовну заяву (а.с.114-117).

24.12.2019 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання про зміну сторін та осіб (а.с.118).

24.12.2019 року залучено третю особу ОСОБА_2 співвідповідачем у справі (а.с.133).

24.12.2019 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву (а.с.119-124).

24.12.2019 року разом з уточненою позовною заявою позивачем подано клопотання про допит свідків та витребування доказів (а.с.130-131).

24.12.2019 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів (а.с.133).

03.01.2020 року представником відповідача Дніпровської міської ради подано відзив на уточнену позовну заяву (а.с.136-141).

09.01.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на уточнену позовну заяву (а.с.149-152).

Ухвалою судді від 05.02.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.159).

26.02.2020 року на електронну адресу суду від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшли письмові пояснення (а.с.169-171).

07.04.2020 року на електронну адресу суду від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.191-193).

13.04.2020 року позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (а.с.195).

21.04.2020 року поштою до суду від представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшли заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.202).

21 травня 2020 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом заслухано позивача та його представника, відповідача та його представника, представника відповідача Дніпровської міської ради, допитано свідків, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 166/11 від 17.04.1992 року про дозвіл будівництва індивідуального житлового будинку і господарських споруд на ж/м Одинківка, будівельний № 5 було дозволено ОСОБА_1 будівництво індивідуального житлового будинку і господарських споруд на ж/м Одинківка, будівельний № 5. Зобов`язано ОСОБА_1 протягом трьох місяців отримати в відділі архітектури і градобудівництва райвиконкому дане рішення, проект на будівництво і документи на право землекористування. Зобов`язано ОСОБА_1 після закінчення будівництва житлового будинку оформити правовстановлюючі документи на домоволодіння через міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с.10).

08 червня 1992 року ОСОБА_1 отримано в відділі архітектури та градобудівництва Виконкому Самарської районної ради народних депутатів акт про відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 600кв.м. Зазначена ділянка разом з закріпленими на ній геодезичними знаками переходить в розпорядження забудовника ОСОБА_1 Земельна ділянка має форму прямокутника та має межі сторона АБ 33,0м виходить на вулицю, є червоною лінією забудови. Сторона БВ-23,05м виходить провулок та проходить в 1,5 м від початку дороги і в 10,0м від протилежної лінії забудови. Сторона ВГ -33,0м граничить з ділянкою АДРЕСА_5 . Сторона ГА 23,05м граничить з ділянкою АДРЕСА_6 ділянкою АДРЕСА_7 протягом 3,05м (а.с.11).

Того ж дня ОСОБА_1 отримано в відділі архітектури та градобудівництва Виконкому Самарської районної ради народних депутатів довідку про землекористування про те, що земельна ділянка, розташована по ж АДРЕСА_2 знаходиться у користуванні ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Самарської районної ради народних депутатів від 17.04.1992р. № 166/11 та має розміри 600кв.м. та видано план земельної ділянки (а.с.12).

На підтвердження права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 надано копії квитанцій про сплату земельного податку (без зазначення адреси земельної ділянки) за 2015, 2016, 2018рр. (а.с.18).

Відповідно до інформаційної довідки міського комунального підприємства «Земград» від 20.07.2006 року № 1102 об`єкту з будівельним номером АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 на підставі розпорядження міської ради народних депутатів від 12.04.1993 № 374р. «Про присвоєння поштових адрес об`єктам у Самарському районі» (а.с.19).

04.08.2006 року за заявою ОСОБА_1 було обстежено земельну ділянку, яка вільна від будівель та споруд по АДРЕСА_1 Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів про що складено відповідний акт (а.с.19).

У 2007 році на замовлення ОСОБА_1 приватним підприємцем ОСОБА_5 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 (в.с.20-23).

13.08.2018 року учасник антитерористичної операції ОСОБА_2 звернувся з клопотанням до міського голови з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 0,1га, яка розташована в Самарському районі за адресою: АДРЕСА_8 (а.с.25).

19.12.2018 відповідно до рішення Дніпровської міської ради № 275/39 надано громадянам-учасникам антитерористичної операції, зокрема ОСОБА_2 , тобто відповідачу, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул АДРЕСА_8 орієнтована площа земельної ділянки 0,1000га., також ОСОБА_2 було зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та після його погодження, відповідно до чинного законодавства, подати цей проект до міської ради для прийняття відповідного рішення, під час розроблення проектів землеустрою межі земельних ділянок визначити з урахуванням планувальної структури розміщення садибної житлової забудови в районі зазначених земельних ділянок (а.с.26-28).

Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 019 від 26.03.2019, земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_8 площа 0,0843га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), форма власності комунальна присвоєно кадастровий номер :09:455:0320 (а.с.100-105).

19.06.2019 року рішенням VII скликання Дніпровської міської ради № 171/46 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передано земельну ділянку площею 0,0843га (кадастровий номер :09:455:0320) у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у районі вул АДРЕСА_8 за рахунок земель, не переданих у власність або користування (а.с.99).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 171920798 від 27.06.2019 року право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :09:455:0320, площею 0,0843 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 22.06.2019р. зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.98, 129).

Також в судовому засіданні допитані свідки зі сторони позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що спірна земельна ділянка межує з його земельною ділянкою. На земельній ділянці відсутні споруди, але позивач та його сім`я її обробляє. Інших людей він на земельній ділянці не бачив з 1997-1998р., коли оформив свою ділянку.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що весь час земельну ділянку по АДРЕСА_1 обробляв ОСОБА_1 та його сім`я. До нього ніхто не звертався з приводу цієї ділянки, ніякі документи він не підписував. Його земельна ділянка не межує з спірною земельною ділянкою. У його брата ділянка межувала із спірною, але останній її продав. Він знає, що у акті стояв начеб-то його підпис, але він нічого не підписував.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає 15 років по АДРЕСА_9 . Її земельна ділянка межує зі спірною земельною ділянкою. Земельну ділянку обробляв ОСОБА_1 . Вона була завжди охайна, там був огород, є садові дерева, колись була худоба. Будівлі на ділянці відсутні. Свою земельну ділянку вона придбала у ОСОБА_10 для доньки років 8 назад. До неї підходив ОСОБА_2 та повідомив, що спірна земельна ділянка належить йому. Вона поставила підпис, що не має претензій.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

За нормою ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Нормами п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (далі -ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Крім того, суд звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19 ст. 155 КУ, ст. 25, ч. 14 ст. 46, ч. 1, 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 ст. 59 Закону № 280/97 ВР передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в суворому порядку. У п. 5 даного рішення Конституційний Суд України зазначив, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання.

У відповідності до частини 1статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6статті 118 ЗК Українипередбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначенихстаттею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Згідно із частини 7 вказаної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що вказаний перелік є вичерпний та закріплений в частині 7статті 118 ЗК України.

Передача земельних ділянок в користування передбачає проходження певної процедури з виготовлення проекту землеустрою (або технічної документації у разі надання у користування земельної ділянки, межі якої встановлені в натурі (на місцевості), без зміни її цільового призначення), його погодження компетентними органами тощо, що в подальшому є підставою для прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування з цього питання (стаття 123 ЗК України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Зі змісту наведених вище норм закону, з урахування загальних принципів земельного законодавства, вбачається, що держава гарантує кожній особі, яка маючи право на отримання у користування чи власність земельної ділянки, виявила на це бажання, її отримання в кінцевому результаті, за умови наявності вільних земельних ділянок, дотримання їх норм та встановленого для цього порядку, а також не порушення прав інших осіб. Такий підхід, передбачає рівність прав всіх громадян, та забезпечується шляхом справедливого та об`єктивного розгляду таких питань органами уповноваженими на передачу земельних ділянок у власність чи користування.

Водночас згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 ЗК України.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 ЗК України.

За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб. Тобто, для задоволення позову суд повинен встановити, що в зв`язку з оспорюваним рішенням відповідача порушуються права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями відповідача, зокрема у даному спорі суб`єктом владних повноважень. Проте це рішення, повинне бути таким, яке породжує, змінює або припиняє права та обов`язки у сфері відносин, тобто у іншої особи вже виникло право на користування чи власність на земельну ділянку. При цьому захист прав позивача має бути нерозривно пов`язаним з таким фактом, що у особи існує правовий інтерес як власника або як користувача на цю земельну ділянку.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача рішенням відповідача.

В позовній заяві, уточненій позовній заяві та в судовому засіданні позивач стверджував, що рішення Дніпровської міської ради № 275/39 від 19.12.2018р. «про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки), гаражів громадянам учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих учасників антитерористичної операції у м. Дніпрі (12 осіб)» в частині надання ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки)в районі АДРЕСА_1 ) та рішення Дніпровської міської ради № 1715/46 від 19.06.2019 року «про передачу земельної ділянки у районі вул. Одинківської (Самарський район) у власність гр. ОСОБА_11 А. ОСОБА_12 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», не відповідають вимогам чинного законодавства України та порушують права позивача щодо користування спірною земельною ділянкою.

Позивач посилаючись на рішення Виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 166/11 від 17.04.1992 року про надання дозволу на будівництво індивідуального житлового будинку і господарських споруд на ж/м Одинківка, будівельний № 5, акт про відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво від 08.06.1992р. та довідку про землекористування вважає, що набув право на користування цією земельною ділянкою на законних підставах.

Разом з тим таки твердження позивача є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до офіційного тлумачення 58 Конституції України, яке міститься у пункті 2 Рішення Конституційного Суду України від 09.02.99 № 1-рп/99 (справа про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів) - дію нормативно-правового акта в часі слід розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Так, статтями 22, 23 Земельного кодексу Української РСР, у редакції від 18 грудня 1990 року, встановлено, що право володіння або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступити до використання наданої земельної ділянки (у тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється. Право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими радами народних депутатів, аналогічні норми містяться і у Земельному кодексі України (в редакції від 03.03.1992).

У відповідності до ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції 2001 року) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже судом встановлено, що позивач не отримував державного акта на спірну земельну ділянку та з урахуванням того, що на момент передачі ОСОБА_2 , у приватну власність земельну ділянку, якою користувався позивач, у останнього було відсутнє право на цю ділянку, доходить висновку про те, що ОСОБА_2 набув право власності на спірну земельну ділянку у відповідності до чинного законодавства на час прийняття рішення Дніпровською міською радою щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) та передачі її у власність, а тому вважає, що відсутні підстави вважати, що оскаржуваними рішеннями Дніпровської міської ради порушені інтереси та права позивача.

Саме такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2019 року (справа № 156/1028/16-ц, провадження № 61-28896св18).

Враховуючи викладене позивачем не доведено належності йому на праві користування спірної земельної ділянки, порушення якого він просить захистити, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя А.О. Сухоруков