П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/4344/20

Номер провадження 22-ц/804/2088/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Зайцевої С.А., Попової С.А.,

сторони :

заявник - ОСОБА_1

боржник - фізична особа - підприємець ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Довженка Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року, у складі судді Шатілової Л.Г.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Довженко В.І. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позову повернуто заявнику.

Не погоджуючись з ухвалою, адвокат Довженко В.І. подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що ухвала суду є невмотивованою та постановлена з порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить ухвалу суду залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вважає, що суд першої інстанції постановив законну та обґрунтовану ухвалу, оскільки подана заява про забезпечення позову та доказів не відповідає вимогам процесуального закону.

На підставі ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглянута в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається зі справи, заява адвоката Довженка В.І. про забезпечення позову в порядку ст.149 ЦПК України до подання позову, мотивова тим, що між ОСОБА_1 та туристичним агентством «Онікс-тур», в особі фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , був укладений договір-доручення № 679, відповідно до умов якого заявник доручив ОСОБА_2 прийняти від нього грошові кошти у розмірі 19 000 грн та внести вказану суму на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 в якості оплати за туристичні послуги. Проте, договір туристичних послуг укладений не був. Заявник звертався до ФОП ОСОБА_2 з заявою про повернення грошових коштів, але йому було відмовлено. У зв`язку з тим, що у заявника відсутні відомості щодо майна ФОП ОСОБА_2 , заявник просив витребувати з Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про наявне нерухоме майно у ОСОБА_2 , а також забезпечити позовну заяву до подання позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Дійшовши висновку про повернення вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що подана адвокатом Довженком В.І. заява не містить адреси електронної пошти осіб, які можуть отримати статус учасника справа, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, суд зазначив, що до заяви не долучено доказів наявності спору між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , а також доказів належності відповідачу майна, на яке заявник просить накласти арешт. За таких обставин суд не може пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність та співрозмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, майбутнім позовним вимогам.

Одночасно суд зазначив, що заявник не оплатив судовий збір за вимогами про забезпечення доказів та існують перешкоди в одночасному вирішенню цього питання, оскільки за правилами цивільного судочинства питання щодо забезпечення доказів та забезпечення позову розглядаються судом в різні строки, а тому, сукупність наведених обставин перешкоджає суду прийняти законне та обґрунтоване рішення за даною заявою адвоката Довженка В.І., оскільки заява за змістом не відповідає вимогам, встановленим у ст.151 ЦПК, що є підставою для повернення її заявнику на підставі ч.10 ст.153 цього ж Кодексу.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам судове рішення першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст.151 ЦПК заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1)найменування суду, до якого подається заява;2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За правилами ч.10 ст.153 ЦПК суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Посилання на вказані рішення ЄСПЛ містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Як свідчить зміст заяви адвоката Довженка В.І. про забезпечення позову, в ній відображені найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, що також відповідає загальним вимогам до заяви, передбаченим ст.183 ЦПК України.

Зазначення у заяві номеру засобів зв`язку та адреси електронної пошти не є обов`язковим, а відображається за наявності; ціна позову - 19 000 грн, мається у змісті обґрунтувань заявника про забезпечення позову; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення у заяві відсутні.

Разом з тим, відповідно до ч.ч.3-6 ст.153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Отже, норми цивільного процесуального законодавства визначають можливі шляхи для усунення перешкод для розгляду заяви про забезпечення позову у встановленому порядку та строки з ухваленням рішення про забезпечення позову або відмову у задоволенні такої заяви.

Виходячи з того, що суд першої інстанції побачив у заяві адвоката Довженка В.І. дві вимоги - забезпечення позову та забезпечення доказів, то заява підлягала розгляду відповідно до суті кожної з вимог, оскільки за подання заяви про забезпечення позову судовий збір заявником оплачений.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, залишив поза увагою, що відповідачем у справі є фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , а заява про забезпечення позову відноситься безпосередньо ОСОБА_2 та його нерухомого майна.

За таких обставин, повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя та вирішення по суті заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відтак, доводи апеляційної скарги адвоката Довженка В.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , є обґрунтованими, а постановлена ухвала Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області 10 квітня 2020 року, у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права, з направлення справи для продовження розгляду питання про забезпечення позову до суду першої інстанції.

Керуючись п.6 ч.1 ст.374, ст.379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Довженка Валерія Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 квітня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 11 червня 2020 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

С.А.Зайцева

С.А. Попова