СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/3121/20
пр. № 2/759/3106/20
21 травня 2020 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,
секретаря судового засідання Гродського П.В.,
у січні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд скасувати арешт з майна (всього майна в тому числі нерухомого та рухомого майна) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) накладений постановою державного виконавця від 20.04.2011 по виконанню виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №2-884/10 від 22.10.2010 про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 171800 грн 32 коп.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивача ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме ј частина квартири АДРЕСА_2 , земельна ділянка загальною площею 2,8932 га розташована на території Балабанівської сільської ради, Оратівського району, Вінницької області та автомобіль ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 на підставі чого позивач звернулася до приватного нотаріуса Вінницького РНО із заявою про прийняття спадщини після померлого сина, яка їй повідомила, що на майно її сина накладено арешт, однак після проведення перевірки виконавча служба повідомила, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень стороною яких є ОСОБА_2 на примусовому виконанні у відділі не перебувають, крім цього з`ясовано, що згідно даних «ВП-спецрозділ» на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження №26226454 по виконанню виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №2-884/10 від 22.10.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 171800 грн 32 коп., в рамках якого державний виконавець 19.12.2016 керуючись п. 7 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Наразі матеріали виконавчого провадження знищені, тому державний виконавець не може винести постанову про скасування арешту на майно, внаслідок чого порушується право позивача на отримання у власність спадкового майна та вона позбавлена змоги отримати свідоцтво про право на спадщину.
Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.02.2020 відкрито загальне позовне провадження (а.с. 27).
20.02.2020 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва витребувано у Приватного нотаріуса Вінницького районного округу Байлеми Ірини Дмитрівни ( АДРЕСА_3 ) належним чином засвідчену копію спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2020 замінено сторону у справі, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її правонаступника ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».
Позивач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 20.05.2020 через «електронний суд» надійшла заява про слухання справи без участі позивача по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 32).
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила.
Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , через церебральну аноскію (а.с. 11).
ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 14).
ОСОБА_2 належало на праві власності ј частина квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.04.2002 виданого Святошинською РДА у м. Києві, №775 (а.с. 16).
Згідно державного акту на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 2,8932 га розташованої за адресою: Вінницька обл., Оратівський р -н., Балабанівська сільська рада на підставі розпорядження Оратівської районної державної адміністрації №152 від 08.04.2009 (а.с. 19).
ОСОБА_2 є власником легкового автомобіля ВАЗ, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 24).
27.09.2019 позивач звернулася із заявою до ПН КМНО Ткаченко Л.І. про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_5 (а.с. 27).
11.10.2019 приватним нотаріус Вінницького міського нотаріального кругу Балеймою І.Д. відкрито спадкову справу №2/2019 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно п. 4.17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.
У матеріалах відсутнє звернення позивача до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину та відмову з посиланням на те, що на майно померлого накладено арешт де було би зазначено безпосередньо майно на яке накладено арешт.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до вищевказаних ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК гарантовано власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач, вважаючи себе спадкоємцем за законом, не може здійснити своє право на спадкування, що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивача шляхом зняття арешту з всього майна в тому числі нерухомого та рухомого майна, оскільки нею не надано жодних відомостей про те, що вона являється власником рухомого та нерухомого майна померлого.
Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутній доказ про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 на праві власності, на підставі якого накладено арешт на майно померлого, що суперечить вимогам ст. 60 ЦПК України.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованим, та таким, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 316, 321 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 40 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: О.В. Ул`яновська
Повний текст судового рішення складено 27.05.2020.