Справа № 367/3276/19
Провадження №2/367/1841/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області у складі

головуючої судді Саранюк Л.П.

за участі секретаря с/з Бабакової М.В.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ірпінського міського суду при судовому розгляді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковеєва Олена Вікторівна про визнання недійсним шлюбного договору,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковеєва Олена Вікторівна про визнання недійсним шлюбного договору, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.09.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. та зареєстровано в державному реєстрі за №210.

Відповідно до умов даного шлюбного Договору все нерухоме майно, придбане подружжям, визнається особистою приватною власністю дружини - ОСОБА_4 , а все рухоме майно визнається власністю чоловіка - ОСОБА_3 .

Вважає вказаний договір недійним, оскільки він порушує його права з наступних підстав.

02.04.2012 між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність грошові кошти у сумі 559 153,00 грн., що еквівалентно 70 000,00 дол США.

02.04.2012, з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Договором позики від 02.04.2012 р., між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_6 поручився перед ОСОБА_5 за виконання ОСОБА_3 зобов`язань, щодо повернення ОСОБА_5 позики за вищезазначеним договором.

ОСОБА_3 позичав кошти для потреб родини - придбання квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 виконав умови позики та після її отримання у ОСОБА_5 , 07.04.2012 придбав квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу реєстровий номер 2065, посвідченим Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним Максимом Сергійовичем.

27.07.2016 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_5 відступив, а ОСОБА_2 набув право вимоги, належне ОСОБА_5 за Договором позики від 02.04.2012.

03.08.2016 ухвалою Київського районного суду м. Одеси було відкрито провадження та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та вжито заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони ОСОБА_3 подавати до уповноважених органів місцевого самоврядування дані або документи будь-яких осіб, які необхідні для здійснення реєстрації місця проживання осіб в квартирі, яка знаходиться за вищевказаною адресою та належить ОСОБА_3

05.08.2016 ухвала Київського районного суду м. Одеси в частині вжиття заходів забезпечення позову була виконана, на квартиру АДРЕСА_1 був накладений арешт, що підтверджується інформаційною довідкою з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 136738098 від 06.09.2018.

11.01.2017 рішенням Київського районного суду м. Одеси позов ОСОБА_2 було задоволено у повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 суму заборгованості у розмірі 98 824 долари США.

Відповідачі рішення в апеляційному порядку не оскаржували, внаслідок чого воно набрало чинності 24.01.2017.

А отже, станом на теперішній час рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.01.2017 знаходиться на стадії виконання.

Однак, до ухвалення вище зазначеного рішення Київського районного суду м. Одеси (від 11.01.2017), а саме 29.09.2016 між Відповідачами було укладено оскаржуємий шлюбний договір.

При цьому, шлюбний договір між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений лише 29.09.2016, тобто після спливу всього півтора місяця від відкриття провадження по справі про стягнення боргу, накладення арешту на квартиру та відсутності жодної іншої можливості здійснити її відчуження, а також у той період, коли, як зазначає ОСОБА_4 у самій позовній заяві, шлюбні відносини між нею та ОСОБА_3 - припинились.

Однак, як на момент підписання цього договору, так і на теперішній час рухомого майна у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було та немає, а єдиним нерухомим майном, яке було придбано під час шлюбу, являється квартира АДРЕСА_1 .

Отже, фактично, шлюбний договір що оспорюється був укладений не для наступу реальних наслідків договору - направлений на перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , а для уникнення забезпечення позову про стягнення боргу уникаючи існуючу заборону (арешт) на відчуження даного майна.

Стверджує, що в діях відповідачів вбачається причинно-наслідковий зв`язок між раптовим бажанням подружжя укласти оспорюваний шлюбний договір, нібито розірвати шлюб, поділити майно та відкриттям провадження по справи про стягнення боргу з ОСОБА_3 та забезпеченням позову по цій справі, а також узгоджені дії подружжя направлені на переоформлення права власності на квартиру, на яку може бути звернуто стягнення.

Уклавши шлюбний договір, сторони насправді приховали інший правочин щодо відчуження квартири відповідачці ОСОБА_4 , оскільки при вчиненні правочину сторони мали інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цілеспрямовано уклали між собою шлюбний договір з метою приховання квартири від звернення на неї стягнення.

У зв`язку з вищевикладеним просив суд визнати недійним шлюбний договір, укладений 29.09.2016 між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу, Нельзіним М .С. та зареєстровано в державному реєстрі за № 210.

Під час розгляду справи позивачем було подано уточнену позовну заяву, за змістом якої вказує, що оскільки спірний шлюбний договір між відповідачами було укладено 19.09.2016 та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Маковеєвою О.В., а тому просить суд визнати недійним шлюбний договір, укладений 19.09.2016 між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Маковеєвою О.В. та зареєстровано в державному реєстрі за № 210.

В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, уточнену позовну заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідачів позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити, подав до суду відзив на позовну заяву.

В судове засіданні третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковеєва Олена Вікторівна не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.09.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено шлюбний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Маковеєвою О.В. та зареєстровано в державному реєстрі за № 210.

В жовтні місяці 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2016 року у справі № 367/7867/16-ц позов ОСОБА_4 - задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя виділено та визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1, що складається із 2 (двох) жилих кімнат, загальною площею 50,00 (п`ятдесят цілих нуль сотих) кв. м. у тому числі жилою площею 29,5 (двадцять дев`ять цілих п`ять десятих)кв. м. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 5 411 (п`ять тисяч чотириста одинадцять) грн., 69 коп.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року у справі № 367/7867/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 листопада 2016 року залишено без змін.

Оскільки вищевказане рішення суду набрало законної сили, то державним реєстратором Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області Дроботовою Л.Д. було прийнято рішення про державну реєстрацію права приватної власності на вищевказану квартиру за ОСОБА_4 .

Як вбачається з постанови Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року судом було встановлено, що зміст оскаржуваного Позивачем шлюбного договору відповідає вимогам Сімейного кодексу України (далі - СК України) та не суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасників, тобто Відповідача 1 та Відповідача 2, було вільним та відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено в формі, встановленій законом, та спрямований на реальне настання правових наслідків; умовами шлюбного договору визначався правовий статус нерухомого майна, а не передавалось це майно у власність іншим особам.

Оскільки договір, в тому числі оскаржуваний Позивачем шлюбний договір, передусім категорією цивільного права, то відповідно до ст. 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми ст. ст. 3, 6 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Вищезазначеними нормами особам надається право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Оскільки норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін шлюбного договору у визначенні цими сторонами правового режиму набутого ними майна, - оскаржуваний Позивачем шлюбний договір повністю відповідає вимогам ст. 64, 93, 97 СК України, ст. 203, 215 ЦК України, що й було встановлено на стор. 4 вищевказаної постанови Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ("Підстави звільнення від доказування"): Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом".

Крім того, посилання Позивача про запозичення ОСОБА_3 грошових коштів на потреби родини - придбання квартири АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки у Договорі позики між фізичними особами від 02 квітня 2012 року та Розписці від 02 квітня 2012 року відсутні посилання на те, що метою отримання позики є купівля вищевказаної квартири для потреб родини. Квартира АДРЕСА_1 всупереч твердженням позивача була придбана не за 559 153,00 грн., а за 122 800,00 грн., що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 07 квітня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. та зареєстрованим в реєстрі за № 2065.

Відповідно до п. 2.3., 2.4 шлюбного договору визначено, що подружжя домовилось, що кожен з них відповідає за власними боргами та зобов`язаннями, а також те, що будь-які зобов`язання за договорами позики, кредитними договорами, іншими договорами, правочинами, включаючи ті, що укладені та виникли до підписання шлюбного договору, є особистими зобов`язаннями того з подружжя, хто є стороною таких договорів, а тому ОСОБА_4 , яка є власником вказаної квартири, не має будь-якого відношення до особистих зобов`язань ОСОБА_3 перед Позивачем.

Посилання Позивача на те, що оскаржуваний шлюбний договір є удаваним правочином також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні оскільки як встановлено, Відповідачі, підписавши вищевказаний шлюбний договір, не вчиняли іншого правочину і відповідно, нічого не приховували.

У відповідності до ст. 64 СК України Відповідач 1 та Відповідач 2, як чоловік і дружина, мали повне право на укладення між собою такого договору щодо вищевказаного майна, а також, у відповідності до ст. 69 СК України, - Відповідач 1 та Відповідач 2 мали повне право на поділ такого майна незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання шлюбного договору недійсним відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 7,8,9,57,60,93,97 СК України, ст.ст.6,203,215,627 ЦК України, ст.ст. 2,10.19,81,141,263,265,280,284,289 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2020.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з моменту виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Л.П. Саранюк