КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 753/7189/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/5042/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Іванченка М.М., Болотова Є.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Колесника О.М.,

по цивільній справі № 753/7189/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

в с т а н о в и л а :

У квітні 2019 року Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 . Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписавзаяву №б/н від 16.07.2008 року, згідно якої отримавкредит у розмірі 10 000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобов`язався повертати отриманий кредит, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк, встановлений графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди. Свої зобов`язання позивач належним чином виконав. Оскільки відповідачем належним чином не виконувалися зобов`язання, встановлені кредитним договором, у нього виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2019 року загалом становила 306 057,52 грн., з яких: тіло кредиту - 9 997,93 грн.; проценти за користування кредитом - 291 148,90 грн.; пеня та комісія - 4 910,69 грн.

Однак, банк в позовній заяві на свій розсуд просить стягнути з ОСОБА_1 лише частину вказаної заборгованості, а саме: 120 120,18 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 9 997,93 грн.; за відсотками - 110 122,25 грн.(за період з 16.07.2008 року по 29.01.2018 року).

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у сумі 9 997,93 гривень, а також судовий збір 1921 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої ставив питання про скасування указаного рішення в частині відхилених позовних вимог про стягнення процентів та постановлення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Скаржник вказував на безпідставне не взяття судом першої інстанції до уваги додану ними до позовної заяви довідку про умови кредитування, яка підписана та за якою позичальник був повідомлений про розмір процентної ставки, порядок нарахування штрафних санкцій та інші істотні умови договору.

Також зазначав, що суд першої інстанції безпідставно застосував судову практику Великої Палати Верховного Суду, оскільки в даній справі відповідач заперечень проти позову банку не подавав, розмір обчисленої позивачем заборгованості, в тому числі відсотків, не оспорював, факт укладення договору, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами, Тарифами не заперечував, а тому рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Скаржник послався також на те, що місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією. Вказані порушення, на думку скаржника, є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Як слідує з матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, АТ «КБ «Приватбанк» надав суду копію Анкети-заяви від 16.07.2008 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між АТ «КБ «ПриватБанк» та заявником ОСОБА_1 укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку із встановленням кредитного ліміту у розмірі 10 000 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на станом на 29.01.2018 року у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором перед банком в загальному розмірі а саме: 120 120,18 грн., що складається із заборгованості: за тілом кредиту - 9 997,93 грн.; за відсотками - 110 122,25 грн.(за період з 16.07.2008 року по 29.01.2018 року).

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції враховував, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті. При цьому враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи, що подана апеляційна скарга не містить у собі заперечень щодо рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом апеляційної інстанції рішення в цій частині не переглядається, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, банк надав суду копію Анкети-заяви від 16.07.2008 року про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», підписану сторонами, відповідно до змісту якої слідує, що між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та заявником укладено кредитний картковий договір, за яким позичальник отримав у банку платіжну картку (кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду») із встановленням кредитного ліміту під проценти в розмірі 1,9% щомісяця ( а.с. 11- 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 ст. 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Старт карткового рахунку „Універсальна, 55 днів пільгового періоду" у ОСОБА_1 розпочався 16.07.2008 року.

Згідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, процентна ставка з липня 2008 року розраховувалася, виходячи з 22,8% на рік. У подальшому розмір процентної ставки неодноразово змінювався: в період часу з січня 2013 року по серпень 2014 року - 30%; з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,8%, з квітня 2015 року по лютий 2019 року - 43,2% .

Незважаючи на те, що банк мав заборону в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами

Згідно із ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язуваний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомляти позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь - який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати процентної ставки без згоди позичальника.

Згідно ч.1 ст. 651 ЦК України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3 ст. 653 ЦК України, в разі зміни договору зобов`язання змінюються з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З урахуванням вищевикладеного вбачається, що умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки за кредитом та процедури підвищення її розміру мають визначатися між сторонами кредитного договору у письмовій формі.

Матеріали справи не містять згоди відповідача на збільшення процентної ставки за кредитом з 22,8% до 30,00%, 34,80% та до 43,20% річних, скріплених підписом позичальника. Що свідчить про недоведеність заявлених вимог в частині стягнення з позивальника заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі - 110 122,25 грн.

Однак, беручи до уваги невиконання позичальником зобов`язання перед банком щодо повернення кредитних коштів, з відповідача підлягає також стягненню заборгованість по процентам за користування кредитом, виходячи із суми заборгованого тіла кредиту, за період з 16.07.2008 року по 29.01.2018 року за погодженою сторонами ставкою 22,80% річних, що становить - 21 749,43 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, оскільки сторонами було досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, а саме: 22,80% річних ( 1, 9% щомісячно).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом основоположних норм банківського кредитування та загрозу фінансовій стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету доказування в даній справі та не впливають на правильність і законність висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що допущені судом при розгляді справи порушення законодавства є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, не заслуговує на увагу, оскільки в силу положень ст. 374 ЦПК України притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не входить до повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів не може прийняти як доказ додану банком до апеляційної скарги виписку за карткою НОМЕР_1 , оскільки в силу приписів ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Між тим, будь-яких обґрунтувань неможливості подання вказаного документу до суду першої інстанції разом з позовною заявою представником банку не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21 749,43 гривень.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: 569,09 гривень.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким;

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, К/р у НБУ № НОМЕР_3 , МФО 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, 1-Д) 21 749,43 гривень ( двадцять одну тисячу сімсот сорок дев`ять гривень сорок три копійки) процентів за користування кредитними коштами згідно кредитного договору №б/н від 16.07.2008 року.

У іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 569,09 гривень (п`ятсот шістдесят дев`ять гривень дев`ять копійок).

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

суддя-доповідач:

судді: