П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/14082/19

Номер провадження 22-ц/804/1839 /20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Баркова В.М., Пономарьової О.М.,

Секретар - Галстян Г.Г.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року, у складі судді Музики О.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

19 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 квітня 2013 року у розмірі 127036,93 грн та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору від 01 квітня 2013 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії умов та правил надання банківських послуг додаються до позовної заяви. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка умови договору належним чином не виконала у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 20 серпня 2019 року становить 410790,09 грн та складається з заборгованості за кредитом- 8038,83 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 397572,58 грн, заборгованості за пенею та комісією - 5178,68 грн.

Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, у розмірі 127036,93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 8038,83 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 118998,10 грн та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору, а саме узгодили, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Оскільки ОСОБА_1 з 17 липня 2015 року перестала виконувати умови кредитного договору та відповідно припинила оплату будь-яких платежів, а кредитор звернувся до суду з вимогами 19 вересня 2019 року, суд дійшов висновку, що станом на день звернення позивача до суду позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачкою, сплинула. Суд дійшов висновку, що строк дії картки відповідає строку дії договору та строк договору закінчився 01 квітня 2016 року.

Надходячи такого висновку, судом відхилена та обставина, що сторони узгодили між собою збільшену позовну давність до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки наданий до матеріалів справи витяг з зазначених Умов та правил не містить підпису відповідача. У заяві позичальника від 01 квітня 2013 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності.

Ухвалюючи рішення в цій частині судом врахована правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 квітня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року постановлено розгляд справи здійснити в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Термін дії картки № НОМЕР_1 встановлено до 30 листопада 2017 року, що свідчить про те, що строк дії кредитного договору встановлено до 30 листопада 2017 року. Враховуючи ті обставини, що Банк звернувся до суду 18 вересня 2019 року, слід дійти висновку, що позивач звернувся до суду в межах строків загальної позовної давності у 3 (три) роки у відповідності до статті 257 ЦК України.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд не визначився з початком її перебігу, оскільки без установлення обставин щодо обов`язку відповідачем погашення кредиту в повному розмірі, не пізніше останнього місяця, вказаного на платіжній картці, неможливо визначити початок перебігу позовної давності, передбачений ст. 253 ЦК України.

При вирішенні справи судом не застосовані правові позиції Верховного Суду України щодо застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/ отримання кредитних коштів, викладені у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 07 жовтня 2015 року № 6-1295цс15 за таким договором, що визначає кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця картки.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачки

Відповідно до положень статті 360 ЦПК України, представник відповідачки - ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що судом винесене рішення відповідно до норм матеріального та процесуального законодавства. Останні 5 років, а саме у період з 2014 року по 2020 рік включно, відповідачка не перебувала на території України, що підтверджується відомостями про перетин кордону, у зв`язку з чим щомісячні платежі за кредитом не здійснювала, а останній платіж здійснила у липні 2015 року. Сторони узгодили, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року № 6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позивач з власної вини пропустив строк позовної давності, оскільки строк дії договору закінчився 01 квітня 2016 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до анкети-заяви від 01 квітня 2013 року ОСОБА_1 ознайомилася із Умовами та правилами банківських послуг, тарифами у «ПРИВАТБАНКУ» та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку - кредитка та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 410790,09 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 8038 грн 83 коп.; заборгованості за процентами - 397572 грн 58 коп., у тому числі несплачені проценти на поточну заборгованість 13 грн 84 коп., несплачені проценти на прострочену заборгованість - 397558 грн 74 коп; комісія, у тому числі нарахована комісія - 5178 грн 68 коп.

Заборгованість до стягнення становить 127036 грн 93 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 8038 грн 83 коп., заборгованості за процентами з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року 2018 року - 118998 грн 10 коп.

Згідно з розрахунком заборгованості, який долучений банком до матеріалів справи, останній платіж для погашення заборгованості за кредитом, вчинений 17 липня 2015 року у розмірі 100 грн.

Банком до матеріалів справи долучений витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 12 лютого 2020 року № 0.184 у період з 11 лютого 2015 року по 06:00 год. 11 лютого 2020 року, ОСОБА_1 виїхала через пункт пропуску Гоптівка 09 липня 2017 року.

Обставини щодо укладення кредитного договору на умовах, які зазначені банком у позові, визнані відповідачкою, тому відповідно до статті 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 167 - 170).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 надала пояснення аналогічні доводам апеляційної скарги, пояснив також, що кредитний ліміт за укладеним між сторонами кредитним договором встановлений у розмірі 8000 грн, а заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8038,83 грн виникла внаслідок овердрафту. Останній платіж відповідачка здійснила 31 грудня 2014 року, а в подальшому проводились тільки службові операції по нарахуванню пені у розмірі по 100 грн та її списання. Відповідачці видавались кредитні картки зі стром дії до остання дня жовтня 2015 року, жовтня 2016 року та листопада 2017 року. З якого джерела судом зроблено висновок щодо строку дії кредитної картки до 01 квітня 2016 року пояснити не може, оскільки кредитної картки з зазначеним строком відповідачці не надавалась.

Представник відповідачки - ОСОБА_2 в судовому засіданні надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, пояснив також, що ОСОБА_1 29 листопада 2014 року виїхала до РФ, можливість користування кредитною карткою у неї була. Не заперечував отримання відповідачкою кредитної картки зі строком дії до останнього дня листопада 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_3 , яка просила апеляційну скаргу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банку, заперечення представника відповідачки - ОСОБА_2 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає повністю.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту та відсотками за період з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року.

Як на підставу своїх позовних вимог про погашення кредиту, позивач посилався на укладення між сторонами договору приєднання, який складається з підписаної ОСОБА_1 анкети - заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів.

В суді першої інстанції, та і в апеляційному суду представник відповідачки не заперечував наявності між ОСОБА_1 та Банком зазначеного кредитного договору, укладеного на умовах зазначених Банком в позовній заяві, та вважав, що Банк пропустив строк позовної давності посилаючись на те, що кредитний договір діяв до 01 квітня серпня 2016 року.

В підтвердження заборгованості Банком до матеріалів справи надано розрахунок станом на 20 серпня 2019 року, з якого вбачається, що процентна ставка за користування кредитом до 01 вересня 2014 року становила 27,60% та з цієї дати підвищена до 34,80%, а з 01 квітня 2015 року - до 42,00%. З цього розрахунку також вбачається, що відповідач періодично здійснювала погашення заборгованості за кредитом, останній платіж в погашення боргу внесено 21 листопада 2014 року в сумі 200 грн. З розрахунку заборгованості також вбачається, шо 31 грудня 2014 року Банком здійснена службова операція на суму 14,05 грн, а 11 березня 2015 року, 18 квітня 2015 року, 14 травня 2015 року, 05 червня 2015 року, 17 липня 2015 року на погашення кредиту направлялось по 100 грн, що відповідно до пояснень представника позивача в апеляційному суді є службовими операціями, пов`язаними з нарахуванням пені та її списання, а не фактично внесеними відповідачкою (а.с.6, 7).

Відповідно до вказаного розрахунку, станом на 20 серпня 2019 року заборгованість відповідачки перед Банком за кредитним договором № б/н від 01 квітня 2013 року, яка за вимогою Банку підлягає стягненню з ОСОБА_1 визначена у розмірі 127036,93 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 8038,83 грн, за процентами з 01 квітня 2013 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 118998,10 грн.

До суду з даним позовом позивач звернувся 19 вересня 2019 року (а.с.3 - 6).

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений між сторонами кредитний договір діяв до 01 квітня 2016 року, що відповідає строку дії картки та Банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка.

Але зазначений висновок зроблений судом першої інстанції на припущеннях, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що строк дії кредитної картки, виданої відповідачу при укладенні зазначеного вище договору становить до 01 квітня 2016 року.

Судом першої інстанції не було перевірено відомості щодо видачі ОСОБА_1 кредитних карток та строк їх дії, який за поясненнями представника відповідачки співпадає зі строком дії кредитного договору ( а.с.158, 159).

На спростування висновку суду першої інстанції в зазначеній частині АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав до апеляційної скарги та до пояснень апеляційному суду довідку про видачу ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 01 квітня 2013 року кредитної картки та витяг з програмного комплексу, з яких вбачається, що відповідачці видались кредитні картки за № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_1 , зі строком дії - листопад 2017 року (а.с. 122, 144).

Апеляційний суд вважає поважними причинами ненадання зазначених відомостей, а також виписки по рахунку, відкритого на ім`я відповідачки (а.с.145 - 150), суду першої інстанції, оскільки відповідачка та її представник в суді не надавали відомостей щодо отримання ОСОБА_1 кредитної картки зі строком дії до 01 квітня 2016 року, матеріали справи таких відомостей не містять, а Банком вони надані на спростування висновків суду першої інстанції, та розглядає справу за наявними в матеріалах справи доказів і додатково наданих до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2.1.1.2.11., 2.1.1.2.12. Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови та правила) карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьової сторінки включно. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку (а.с. 51 - 74).

Факт отримання відповідачкою зазначених вище кредитних карток підтверджується випискою по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , з якої вбачається що в період з 01 квітня 2013 року по 21 листопада 2014 року відповідачка активно користувалась кредитними коштами, знімала кошти через банкомат, у відділенні банку, розраховувалась в торгівельній мережі, вносила кошти на погашення кредитної заборгованості з використанням, у тому числі, кредитної картки № НОМЕР_1 , зі строком дії - листопад 2017 року. Останній платіж на погашення кредитної заборгованості здійснено відповідачкою 21 листопада 2014 року (а.с.6, 7, 145 - 150).

Загальна позовна давність, зокрема до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів, встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення нейстоки (пені, штрафу)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати до настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 цієї статті).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Оскільки позивачем надано докази на підтвердження отримання відповідачкою кредитної картки № НОМЕР_1 , зі строком дії - листопад 2017 року та представником відповідачки визнавалось, що ОСОБА_1 отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, який, відповідно до п.2.1.1.2.11. Умов та правил становить до 30 листопада 2017 року, а Банк звернувся до суду з даним позовом 19 вересня 2017 року, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку звернення до суду з даним позовом до ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскільки на час закінчення строку дії договору, який відповідає строку дії кредитної картки (30 листопада 2017 року) заборгованість за кредитом (тіло кредиту), відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості, що не оспорювалось відповідачкою та її представником, становила 8038,83 грн, а Банк в межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з даним позовом, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню зазначена заборгованість за кредитом.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом колегія суддів виходить з наступного.

За умовами укладеного між сторонами договору № б/н від 01 квітня 2013 року, на які Банк посилався в позовній заяві, та визнані представником відповідачки, а також підтверджується підписаною ОСОБА_1 анкетою- заявою про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг у ПриватБанку, сторони домовилися, що строк погашення щомісячних платежів встановлений до 25 числа, що наступає за звітним. Отже, ОСОБА_1 повинна була сплачувати проценти за користування кредитом до 25-го числа кожного місяця в розмірі 2,3 %, що становить 27,60% річних (27,60% : 12 = 2,3%).

Оскільки укладений між сторонами кредитний договір, встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідачки повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачка мала виконувати зобов`язання, зокрема, зі сплати процентів до 25 числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Враховуючи ті обставини, що останній платіж з погашення заборгованості позичальник здійснив 21 листопада 2014 року, строк дії вказаного договору визначений до 30 листопада 2017 року, а Банк звернувся до суду з даним позовом 19 вересня 2017 року, та просив стягнути заборгованість за процентами станом на 20 серпня 2019 року, заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню з ОСОБА_1 за період з 19 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 року, оскільки представником відповідачки в суді першої інстанції заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.97).

Виходячи з обумовленого в договорі розміру відсоткової ставки 2,3% на місяць, або 27,60 % річних та кількості днів 438 у періоді з 19 вересня 2016 року по 30 листопада 2017 року, заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2699,43 грн, виходячи з наступного розрахунку: 8038,83 грн (заборгованість за кредитом) х 27,60% : 360 днів (передбачених п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою») х 438 дні, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь Банку.

Дійшовши висновку про визначення розміру заборгованості по процентах за користування кредитом, виходячи з обумовленого сторонами розміру процентної ставки 27,60% річних, та не погоджуючись з тим, що Банком проведено розрахунок заборгованості в цій частині виходячи розміру процентної ставки 34,80% та 42,00% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Отже, для застосування підвищеної процентної стави банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду.

Відповідно до п.2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі Правила), реєстроване поштове відправлення - це поштове відправлення, яке приймається для пересилання з видачею розрахункового документа, пересилається з приписуванням до супровідних документів та вручається одержувачу під розписку.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти на поточну та прострочену заборгованість нараховані за період по 31.08.2014 року у розмірі 27,60%, що обумовлено договором між сторонами. З 1 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року застосовано ставку 32,40%, що більше від обумовленої договором процентної ставки.

З 1 квітня 2015 року застосовано процентну ставку до поточної та простроченої заборгованості у розмірі 42,00 % річних, тобто більше, ніж обумовлено договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.3. умов та правил Банк має право проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем відповідно до п.п. 1.1.3.2.3. умов та правил надання банківських послуг не було проінформовано відповідачку про збільшення процентної ставки та не отримано його згоди.

Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, які визнала відповідачка, виходячи з 27,60% річних, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку. Таким чином зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 32,40%, та з 1 квітня 2015 року - у розмірі 42,00 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачкою відсутні.

Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 32,40% та 42,00 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої договором ставки 27,60 %річних.

Щодо судового збору

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Банком сплачено судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 1921 грн (а.с.47) та при поданні апеляції - 2881,50 грн (а.с.116), які він просив стягнути із відповідачки. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 8,45% (від заявленої суми позовних вимог 127036,93 грн- (8038,83 грн + 2699,43 грн) х 100 : 127036,93 грн), то підлягає частковому стягненню з відповідачки на користь позивача і судовий збір.

Таким чином, з ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 405,81 грн (1921 грн. + 2881,50 грн) : 8,45%).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року скасувати повністю.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 квітня 2013 року станом на 20 серпня 2019 року, яка складається з заборгованості за кредитом 8038 (вісім тисяч тридцять вісім) гривень 83 копійки, заборгованості по процентам за користування кредитом 2699 (дві тисячі шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 43 копійки, у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 405 гривень 81 копійку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

В.М.Барков

О.М.Пономарьова