Справа № 214/4007/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
03 червня 2020 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Євтушенка О.І., секретар судового засідання - Єременко К.С.,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою 30 травня 2019 року, в якій просили суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування неприватизованим житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . 08 жовтня 2019 року через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подано уточнений позов із виключенням зі співпозивачів по справі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги уточненого позову мотивовано тим, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованою та проживає з 2006 року в житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Уповноваженим квартиронаймачем квартири з 1975 року була її мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира є неприватизованою та перебуває в комунальній власності територіальної громади Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у статусі службового приміщення не перебуває. Разом з позивачем в квартирі значиться зареєстрованим місце проживання її тітки ОСОБА_2 - відповідача по справі, яка фактично в квартирі не мешкає з 1999 року, її особисті речі там відсутні, адреса фактичного місця мешкання ОСОБА_2 позивачеві не відома. Реєстрація місця проживання відповідача порушує права ОСОБА_1 як наймача квартири, створює для неї незручності та призводить до вимушеного несення за відповідача додаткових витрат за оплату житлово-комунальних послуг, участь в чому відповідач не приймає. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місце проживання ОСОБА_2 в досудовому порядку вона не має можливості, тому звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів, керуючись ст.71, ст.72 ЖК УРСР.
Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року (головуючий - суддя Чернова Н.В.) позов прийнято до провадження з відкриттям спрощеного позовного провадження.
За результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №374 від 18 травня 2020 року та протоколу матеріали позову передано в провадження судді Євтушенку О.І. 18 травня 2020 року.
Ухвалою суду від 20 травня 2020 року цивільну справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.
Правом на участь в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не скористалась, подавши клопотання про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги уточненого позову підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, однак не з`явилась, причини неявки не відомі, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, її неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.
Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була отримана у користування від держави на підставі ордеру на жиле приміщення, виданого на ім`я ОСОБА_3 як уповноваженого квартиронаймача. Приватизація квартири не здійснювалась, до службового житлового фонду вона не належить, що підтверджується листом Виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради №19/31-3299 від 09 серпня 2018 року (а.с.16).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстроване. Відомості про реєстрацію права власності на квартиру згідно архівних даних КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» ДОР також відсутні (а.с.20).
Відповідно до довідки КОМ ДІС «НОВА КОМ» №74 від 14 вересня 2018 року (а.с.11) та відповіді КП «ЖЕО №35» від 26 жовтня 2018 року №46 (а.с.18), в зазначеному житловому приміщення зареєстровані: ОСОБА_3 - уповноважений наймач, ОСОБА_1 - її донька, ОСОБА_2 - інші члени сім`ї. При цьому, як вказувала ОСОБА_1 в обґрунтування пред`явлених вимог, ОСОБА_2 - її тітка, колишня дружина її дядька, який доводився рідним братом її матері.
Згідно з відповіддю з адресно-довідкового органу (а.с.22), ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 з 31 січня 2003 року, у 2003 році змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».
При цьому, як слідує з актів з місця мешкання, складених в різні періоди часу, та довідки КП «ЖЕО №35», ОСОБА_2 в житловому приміщенні по АДРЕСА_1 фактично не мешкає з 1999 року (а.с.12, 13, 14).
ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважений квартиронаймач ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 13 серпня 2019 року (а.с.31).
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 є колишнім членом її сім`ї, не проживає в неприватизованій квартирі протягом тривалого часу без поважних причин, у зв`язку з чим втратила право користування цим житловим приміщенням.
Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між колишнім членами сім`ї уповноваженого наймача неприватизованого житлового приміщення, у зв`язку з чим регулюються ст.71 ЖК УРСР.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статі 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно з законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції України).
Згідно із ч.4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до положень ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку.
З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому. Обов`язковими умовами для цього є: 1) встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки, та 2) відсутність без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п.9 Постанови Пленуму №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 в житловому приміщенні, яке наразі перебуває у володінні та користуванні позивача ОСОБА_1 , не проживає понад 6 місяців без поважних причин, а саме з 1999 року, квартиронаймачем вона не є, дійсне її місцезнаходження не відоме, в той час як реєстрація її місця проживання створює позивачеві перешкоди в користуванні квартирою, обмежуючи її майнові права, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої позивачем вказаної негаторної вимоги та необхідність її задоволення із визнанням ОСОБА_2 (дійсне прізвище - ОСОБА_1 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» (зі змінами), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Аналогічні приписи містяться в п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207. При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.6).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (дійсне прізвище - ОСОБА_2) , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
Рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 (дійсне прізвище - ОСОБА_1 ) з реєстраційного обліку місця проживання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки на апеляційне оскарження, подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення складено та підписано 03 червня 2020 року.

Суддя О.І. Євтушенко