Провадження № 2-о/643/91/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Галік А.Е. , заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Іванченко С.М,. розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив :

ОСОБА_1 19 грудня 2020 року звернулася в суд із заявою про встановлення фактів сумісного проживання та перебування на утриманні.

Свою заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 1975 року. З 1975 року та по день смерті вони мешкали разом з чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований її чоловік , однак вона була зареєстрована з 21 жовтня 1981 року за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . Заявник є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 1 564 грн., а її чоловік на день смерті отримував пенсію в розмірі 3 835,74 грн., тобто основним та постійним джерелом засобів для існування заявника була допомога з боку чоловіка, на утриманні якого вона перебувала і з яким вони вели сумісне господарство. Після смерті чоловіка заявниця звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника, в чому їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю довідки, яка підтверджує факт спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки адреса її реєстрації відмінна від адреси реєстрації її чоловіка та відсутністю довідки про перебування її на утриманні, на момент смерті годувальника . Для отримання пенсії, у зв`язку з втратою годувальника, необхідно встановити факт сумісного проживання. У зв`язку з чим, вона вимушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання та перебування на утриманні.

Посилаючись на вищенаведене, заявник просить встановити факт її постійного сумісного проживання разом з чоловіком ОСОБА_2 та факт її перебування на утриманні чоловіка , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві .

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав суду відзив на позов , згідно з якими просив відмовити у позові .

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитав свідків, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно п.2 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 13 грудня 1975 року, виданого Палацом реєстрації шлюбу « Жовтневий» м.Харкова , заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.12.1975 року (а.с.8)

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 2019 року ( а.с.12 ) Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Харківській області.

З наданих пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 встановлено, що заявник ОСОБА_1 з 1981 року до дня смерті свого чоловіка ОСОБА_2 спільно з ним проживала, вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , доглядала за ним.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки свідки не заінтересовані в справі і підстав для обмови заявника у них немає, їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Судом встановлено, що заявник та її чоловік були зареєстровані за різними адресами. Проте, фактично заявник ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_2 спільно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 було призначено пенсію , що підтверджується пенсійним посвідченням. Померлому ОСОБА_2 також була призначена пенсія ( 3 835,74 грн.)

Відповідно до п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно з вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

На підставі статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

У той же час, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно частини першої, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють.

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, особою яка потребує утримання, є непрацездатна особа, що має дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо.

Подібний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17 (провадження № 61-11674св18).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сам по собі факт проживання за однією адресою із померлим не може свідчити про перебування на його утриманні. Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що допомога чоловіка для неї була основним і постійним джерелом засобів до її існування.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо факту сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не підтвердження перебування заявника на утриманні останнього, а тому заяву слід задовольнити частково .

При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити вищевказаний факт .

Керуючись ст.ст. 2, 5 , ч.3 ст.12, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України , суд-

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково .

Встановити факт проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 ) разом з чоловіком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН : НОМЕР_4 ) на момент його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за однією адресою : АДРЕСА_1 . В решті вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складений 09 червня 2020 року.

Суддя