ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5201/20 Справа № 173/1166/18 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь", третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 , про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення орендної плати.

В серпні 2019 року позивачем змінено предмет позову, позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки (паю) на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8.8435 га, кадастровий номер :01:048:0010.

Зазначав, що між ним та відповідачем укладено договір оренди належної йому земельної ділянки, але дата та номер договору йому невідомі, так як належний йому примірник договору оренди земельної ділянки знаходиться в орендаря, який відмовляється йому його надати. Разом з договором оренди земельної ділянки знаходиться і акт приймання - передачі земельної ділянки та державний акт на право власності на земельну ділянку. Із витягу вбачається, що 30 вересня 2016 року даний договір був зареєстрований, хоч фактично відповідач користується належною йому земельною ділянкою з 2012 року.

Вказував також на те, що у зв`язку із складним матеріальним становищем, 04 листопада 2013 року ним запозичено кошти у третьої особи ОСОБА_2 , який є власником (засновником) та керівником відповідача ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь", що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, з подальшою домовленістю, що він десять років буде отримувати нараховану орендну плату у товаристві від його іменні.

Зазначав також, що згодом він дізнався, що засновник ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" ОСОБА_2, на підставі виданої довіреності, уклав і зареєстрував від його імені договір оренди на належну йому земельну ділянку без номеру та дати аж на 49 років, чим перевищив повноваження представника, які суперечать закону, оскільки договір укладений ним у власних інтересах, що фактично позбавило права власника землі на розпорядження земельною ділянкою.

Посилався також на те, що згідно копії довіреності від 04 листопада 2013 року він ( ОСОБА_1 ), уповноважив дорученням ОСОБА_2, подавати від його іменні заяви в різні установи і підприємства, одержувати довідки та документи, розписуватись за нього, отримувати орендну плату, а також виконувати всі дії, пов`язані з даною довіреністю. Жодного доручення щодо укладення від його імені договору оренди земельної ділянки в даній довіреності немає. 28 вересня 2017 року ним припинена дія зазначеної довіреності, про що в Єдиному реєстрі довіреностей був зроблений запис за №1-252.

Посилаючись на те, що укладаючи спірний договір оренди земельної ділянки з орендодавцем без досягнення згоди з усіх істотних умов договору відповідач порушив його право як власника землі, позивач просив: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки , серія та номер 112, виданий 01 липня 2016 року, видавник: орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" укладений між позивачем і відповідачем зареєстрований 30 вересня 2016 року у Верхньодніпровській районній державній адміністрації за індексним номером 31649761; витребувати з користування відповідача земельну ділянку площею 8.8435 га., кадастровий номер :01:048:0010, що розташована на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки, серія і номер: 112, виданий 01 липня 2016 року, видавник: орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь", укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь", зареєстрований 30 вересня 2016 року у Верхньодніпровській районній державній адміністрації за індексним номером: 31649761.

Витребувано із користування ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" земельну ділянку площею 8.8435 га, кадастровий номер :01:048:0010, що розташована на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області.

Стягнуто із ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" на користь ОСОБА_1 1 410 грн. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору.

В апеляційній скарзі ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" просить скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, витрати по справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована наступним: договір, який визнано місцевим судом недійсним, відсутній в матеріалах справи; управління майном передбачає, що управитель є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном, у розумінні ст.ст.1029-1033 ЦК України діючи за дорученням позивача ОСОБА_2 не вчиняв дій всупереч інтересів власника; у матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків, які підтверджують перерахування позивачу орендної плати, яку останній прийняв у 2018 році, проте суд не надав даному доказу оцінки; суддя місцевого суду не дотримувалася норм рівності сторін у справі, стаючи на сторону позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ТОВ "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником земельної ділянки (паю) площею 8.8435 га, кадастровий номер :01:048:0010, що знаходиться на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Підстава виникнення права власності на земельну ділянку - держаний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 387824 , виданий 14 червня 2012 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією.

Згідно відомостей зазначеного вище витягу (а.с.7) встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди належної позивачу земельної ділянки, орендарем за яким зазначений відповідач, строк дії договору 49 років.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що у повіреної особи ОСОБА_2 було відсутнє повноваження на укладання (підписання) від позивача договору оренди земельної ділянки, уклавши (підписавши) від імені ОСОБА_1 договір оренди, повірена особа ОСОБА_2 , вийшов за межі повноважень, передбачених в довіреності від 04 листопада 2013 року, вчинення правочину з перевищенням наданих повноважень при відсутності подальшого схвалення даного правочину повіреною особою є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Згідно із ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір укладається в письмовій формі та відповідно до ст.19 цього Закону право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником,створює,змінює,припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Згідно з ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , виданою 04 листопада 2013 року довіреністю (а.с.57), посвідченою державним нотаріусом Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Малашовою Г.В., надав ОСОБА_2 право управляти належною позивачу на праві приватної власності земельною ділянкою, площею 8,8435га, що розташована на території Пушкарівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, для цього позивачем надано ОСОБА_2 право подавати від його імені заяви в різні установи та підприємства, одержувати довідки та документи, витяги, вносити зміни до документів, розписуватися за позивача, отримувати орендну плату, а також виконувати всі дії пов`язані з даною довіреністю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказана довіреність не містить зазначення права представника на вчинення правочину щодо передачі в оренду належної довірителю на праві власності земельної ділянки, тобто права укладення договору оренди.

За встановлених у справі обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що спірний договір оренди земельної ділянки укладено представником позивача з перевищенням повноважень, позивач не схвалював вказаний правочин та не вчиняв дій, що свідчать про прийняття його до виконання, тому є підстави для визнання спірного правочину недійсним в порядку ст.ст.203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності.

Посилання апелянта на те, що договір, який визнано місцевим судом недійсним, відсутній в матеріалах справи, колегія суддів до уваги не приймає.

Так, ухвалою місцевого суду (а.с.20-21) зобов`язано ТОВ "Верхньодніпровське сількогосподарське підприємство агрофірма "Промінь" надати оригінали для огляду та для залучення до матеріалів справи належним чином посвідчені копії документів, в тому числі договір оренди земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "Верхньодніпровське сількогосподарське підприємство агрофірма "Промінь", втім відповідач вказану ухвалу суду не виконав.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторони не заперечували наявність договору оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем, укладеного 01 липня 2016 року, інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7) також свідчить про те, що сторонами дійсно такий договір укладався та зазначено дату його державної реєстрації - 26 вересня 2016 року.

Посилання апелянта на те, що управління майном передбачає, що управитель є довірчим власником цього майна, яким він володіє, користується і розпоряджається відповідно до закону та договору управління майном, у розумінні ст.ст.1029-1033 ЦК України, діючи за дорученням позивача, ОСОБА_2 не вчиняв дій всупереч інтересів власника є безпідставними.

Статтями 1029-1033 ЦК України регулює відносини, що передбачені договором управління майном, вказані норми матеріального права не можуть застосовуватись до виниклих правовідносин, оскільки відповідний договір сторонами не укладався.

Доводи апелянта про те, що у матеріалах справи наявні копії фіскальних чеків, які підтверджують перерахування позивачу орендної плати, яку останній прийняв у 2018 році, вказані докази доводять факт схвалення договору оренди, є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у даній справі відкрито 25 травня 2018 року, всі чеки надані ТОВ "Верхньодніпровське сількогосподарське підприємство агрофірма "Промінь" свідчать про перекази відповідачу грошових коштів вже після відкриття провадження у справі 23 червня 2018 року, 30 червня 2018 року, 05 грудня 2018 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,судам необхідно враховувати,що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань,які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності,а не для визнання правочину недійсним.

Колегія суддів вважає, що та обставина, що позивач отримував плату за користування землею, відбувалась у подальшому і не може впливати на подію укладення правочину, яка мала місце раніше, та підтвердити наявність волевиявлення позивача на укладення договору у минулому.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровське підприємство агрофірма "Промінь" залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.