Постанова

Іменем України

04 червня2020 року

м. Київ

справа № 339/97/16-ц

провадження № 61-47529св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним та усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області

від 16 травня 2018 року у складі судді Сметанюка В. Б. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Томин О. О., Фединяка В. Д., Ясеновенко Л. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної державної нотаріальної контори,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 звернулися до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 їх матері ОСОБА_6 , відкрилася спадщина на земельну ділянку та житловий будинок АДРЕСА_1 , яку успадкували у рівних частках її діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і між ними був встановлений порядок користування майном.

Відповідачі у даному будинку не були зареєстровані, не проживали в ньому, грошової та матеріальної допомоги на утримання будівлі, господарських споруд, обробку земельної ділянки не надавали.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їх брат ОСОБА_8 . Після смерті останнього позивачі звернулися з відповідною заявою для оформлення спадщини. При зверненні вони дізналися про наявність спірного заповіту, складеного померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_8 , після смерті якого із заявою також звернулися його дружина ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 .

Зазначали, що підпис, вчинений від імені спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на заповіті від 22 жовтня 1998 року їй не належить, а отже, вона такий правочин не вчиняла.

Позивачі вважали, що про даний заповіт не знав і сам спадкоємець

ОСОБА_8 , оскільки більше 20 останніх років не підтримував фактичних шлюбних відносин з дружиною ОСОБА_2 , яка проживала окремо з дочкою

ОСОБА_5 по місцю реєстрації.

Зазначали, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажала, щоб після її смерті даним нерухомим майном опікувалися всі її діти.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області

від 21 грудня 2016 року визнано ОСОБА_9 правонаступником після смерті позивача ОСОБА_4 у даній цивільній справі та визнано її позивачем.

Ухвалою Болехівського міського суду Івано-Франківської області

від 02 березня 2017 року позовну заяву в частині позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , треті особи: Міжрічанська сільська рада Болехівської міської ради Івано-Франківської області, державний нотаріус Долинської районної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним, залишено без розгляду у зв`язку із поданою ОСОБА_9 заявою.

У травні 2017 року позивач ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, просив визнати недійсним заповіт померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , складений 22 жовтня 1998 року та усунути ОСОБА_8 від права на спадкування всього належного спадкодавцю майна.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанцій

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області

від 16 травня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вимоги позивача стосовно несправжності підпису спадкодавця ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на заповіті, складеному ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь сина ОСОБА_8 не підтвердилися, а встановити такі шляхом призначення експертизи на підставі наданих сторонами матеріалів не вбачається можливим через відсутність вільних зразків підпису померлої на час складання заповіту. Також позивачем не доведено порушення будь-яких його прав внаслідок посвідчення даного заповіту.

Місцевий суд також указав, що не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо усунення ОСОБА_8 від спадкування, в порядку статті 1224 ЦК України, всього належного ОСОБА_6 майна після її смерті, оскільки посилання позивача про те, що підпис у заповіті матері, виконаний їх братом ОСОБА_8 навмисно здійсненим почерком, з метою збільшення його частки у спадщині не знайшли свого підтвердження.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанцій

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Болехівського міського суду від 16 травня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевий суд правильно відмовив в задоволенні позову, оскільки оспорюваним заповітом не порушено права та інтереси позивача, так як у визначений законом строк він не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , а також не звертався до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Проведені експертні дослідження підпису на оскаржуваному заповіті містять суперечливі дані щодо його виконання спадкодавцем, а клопотання про призначення комісійної експертизи сторонами не заявлялося.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд проігнорував зібрані в справі докази повного опікування зі сторони позивача майном спадкодавця, утримання такого майна в належному для використання стані, переобладнання такого майна. Не звернув суд увагу на той факт, що брат позивача - спадкодавець по закону, будучи фактично обмежено дієздатним з причини фізичного недугу, не міг належним чином опікуватися таким майном і за означений час від смерті матері до своєї смерті - не мав постійного заробітку та можливості утримувати таке майно, тривалий час перебував на постійному матеріальному забезпечені брата - позивача по справі, проживав в родині брата, тоді як позивач за даний період повністю опікувався спадковим майном.

Аргументом касаційної скарги також указано те, що судом порушено принципи судочинства та норми процесуального законодавства, зокрема, норми статті 245 ЦПК України, за якими під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. У судовому засіданні 15 травня 2018 року відбулися судові дебати, після завершення яких суд вийшов до нарадчої кімнати, попередньо визначивши орієнтовний термін оголошення рішення - до години часу цього ж дня.

Однак, в порушення вимог статей 243, 244 ЦПК України практично зразу ж секретарем судового засідання учасникам процесу було надано повідомлення про дату наступного судового засідання на 16 травня 2018 року. Судове рішення було оголошено в судовому засіданні 16 травня 2018 року без поновлення судового розгляду.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Інші учасники справи не відзиву на касаційну скаргу, письмових заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_6 , внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на будинок по АДРЕСА_1 .

22 жовтня 1998 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповіла сину ОСОБА_8 .

Згідно повідомлення Долинської районної державної нотаріальної контори від 07 листопада 2014 року спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв тільки її син ОСОБА_8 , який фактично вступив в управління спадковим майном, а 02 липня 2007 року подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Позивач ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій щодо прийняття спадщини у передбачений законом термін.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

У матеріалах справи містяться два висновки експерта.

Висновок судової криміналістичної експертизи почерку і підписів

від 31 березня 2015 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 розташований на заповіті від 22 жовтня 1998 року виконаний не

ОСОБА_6 , а іншою особою.

Висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 20 лютого 2018 року встановлено, що не виявилося можливим встановити ким - ОСОБА_8 чи іншою особою виконані підписи від імені ОСОБА_6 у заповіті від 22 жовтня 1998 року. Ознак, які б свідчили про навмисну зміну почерку виконавцем цих підписів, немає.

Клопотання про призначення комісійної експертизи сторонами не заявлялося.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Правовідносини у сторін у справі виникли щодо визнання недійсним заповіту від 22 жовтня 1998 року та усунення спадкоємця від спадкування.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР 1963 року, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Зважаючи на те, що правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР, чинній на момент виниклих правовідносин, часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця.

Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР, чинній на момент виниклих правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Правовою підставою визнання заповіту недійним є відсутність волі заповідача.

Згідно з положеннями статті 549 ЦК УРСР, чинній на момент виниклих правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За приписами статті 528 ЦК України, чинній на момент виниклих правовідносин, не мають права стати спадкоємцями ні за законом, ні за заповітом особи, які навмисно позбавили життя спадкодавця або кого-небудь з спадкоємців або зробили замах на їх життя.

Не мають права стати спадкоємцями за законом батьки після дітей, у відношенні яких вони позбавлені батьківських прав і не були поновлені в цих правах на момент відкриття спадщини, а також батьки і повнолітні діти, що злісно ухилялися від виконання покладених на них в силу закону обов`язків по утриманню спадкодавця, якщо ці обставини підтверджені в судовому порядку.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування важливе значення має обґрунтованість позовних вимог та наявність належних доказів на їх підтвердження.

Встановивши, що оспорюваним заповітом не порушено права та інтереси позивача, оскільки він у визначений законом строк не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті матері, не звертався до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що умисне перешкоджання спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт не є підставою для усунення особи від спадкування.

Відповідно до статті 245 ЦПК України під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення у нарадчій кімнаті.

Доводи касаційної скарги в частині порушення місцевим судом таємниці нарадчої кімнати та проголошення рішення наступного дня після виходу до нарадчої кімнати без поновлення судового розгляду аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом перевірки судом апеляційної інстанції, про що в постанові наведено відповідні мотиви..

Заявником також не доведено факту спілкування судді поза межами нарадчої кімнати з учасниками процесу чи іншими особами з приводу цієї справи.

Решта доводів касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у судових рішеннях, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням викладеного, судова колегія дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій сприяли всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, врахували доводи сторін як на підтвердження, так і на спростування заявлених позовних вимог, надали належну правову оцінки зібраним у справі доказам, та вирішили спір відповідно закону.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області

від 16 травня 2018 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська