Справа № 278/95/17
Провадження №2/278/416/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді - Зубчук І.В.

секретаря с.з. - Яцюрук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" (надалі ПАТ „ПриватБанк") та ОСОБА_1 03 січня 2011 року було укладено кредитний договір №б/н за яким останньому було надано кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Умови договору відповідач не виконував належним чином, щомісячно кредит не погашав, сплату відсотків не проводив, заборгованість станом на 31 жовтня 2016 року становить 33316 гривень 96 копійок.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку з пропущенням строків позовної давності на день звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційним банком „ПриватБанк" та ОСОБА_1 03 січня 2011 року укладено кредитний договір №б/н за яким останньому було надано кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.5-31).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 жовтня 2016 року становить 33316 гривень 96 копійок, яка складається із:

- 2568 гривень 15 копійок - заборгованість за кредитом;

- 25286 гривень 10 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 3400 гривень - заборгованість за пенею та комісією;

- 500 гривень - штраф (фіксована частина);

- 1562 гривні 71 копійка - штраф (процентна складова) (а.с.4).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З наданого суду представником позивача розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 03 січня 2011 року, вбачається, що відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, останній платіж на виконання своїх зобов`язань був здійснений ним 24 грудня 2013 року на суму 50 гривень, в результаті чого станом на 31 жовтня 2016 року має заборгованість на суму - 33316 гривень 96 копійок, що складається з наступного: 2568 гривень 15 копійок - заборгованість за кредитом; 25286 гривень 10 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3400 гривень - заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень - штраф (фіксована частина); 1562 гривні 71 копійка - штраф (процентна складова).

Вирішуючи питання щодо клопотання представника відповідача про застосування у справі строків позовної давності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою ст.267 ЦК України, передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином аналізуючи вказані положення законодавства суд доходить до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №6-127цс14, від 01 жовтня 2014 року у справі №6-133цс14 та від 01 жовтня 2014 року у справі №6-134цс14, від 30 вересня 2015 року №6-154цс15, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи та досліджених судом доказів, а саме виписки по рахунку відповідача останній платіж на виконання своїх зобов`язань відповідач здійснив 24 грудня 2013 року на суму 50 гривень 00 копійок, після чого щомісячні виплати заборгованості за договором припинив. При цьому згідно умов договору він зобов`язаний був здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором до 25 числа кожного місяця. Отже, не здійснивши погашення частини заборгованості за кредитним договором шляхом сплати чергового щомісячного платежу до 25 січня 2014 року відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором. Списання банком відсотків за прострочений кредит з рахунку відповідача, не свідчить про дії останнього щодо визнання боргу.

Викладене свідчить, що з моменту порушення відповідачем своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, розпочався перебіг визначеного законодавством трирічного строку позовної давності. У вказаний період відповідач жодних дій, які б свідчили про визнання ним своїх зобов`язань не вчиняв, позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором позивачем не пред`являвся, списання відсотків за прострочений кредит, не може вважатися визнанням боргу відповідачем, що перериває перебіг позовної давності.

При цьому суд враховує відсутність будь-яких належних доказів того, що сторони погоджували більший, ніж визначено законодавством, строк позовної давності.

За таких обставин, суд, беручи до уваги відповідне клопотання відповідача, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.61 Конституції України, статтями 253, 256, 257, 258, 261, 264 266, 267, 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 18, 76-81, 141,263-265, 354 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклик) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кобінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вищенаведені строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду виготовлено 02 червня 2020 року.

Суддя: І. В. Зубчук