РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Лях М.Ю., при секретарі - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № НАА0АЕ00001092 від 04.03.2008 року у розмірі 6190,36 доларів США, що за курсом 25,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2019 року складає 156 368,49 грн., та судових витрат, посилаючись на те, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 04.03.2008 року було укладено договір № НАА0АЕ00001092 про отримання кредитних коштів. Відповідно до договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 18478,47 Доларів США на термін до 01.03.2013 року. Відповідач свої зобов`язання не виконав. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 6190,36 доларів США, що за курсом 25,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2019 року складає 156 368,49 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не надав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між позивачем АТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № НАА0АЕ00001092, предметом якого стало надання строкового кредиту в сумі 18478,47 Доларів США строком до 01.03.2013 року, процентна ставка 10,56 річних, період сплати з 3 по 7 число кожного місяця. Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив свою згоду, на укладення вказаного кредитного договору.

Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача станом на 03.09.2019 року виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 31747,15 доларів США, яка складається з: 6190,36 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 60,56 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25496,23 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за догвором. Позивач просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту, що становить 6190,36 доларів США, що за курсом 25,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2019 року складає 156 368,49 грн.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з цим, відповідач просить застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності, посилаючись на те, що строк виконання зобов`язання згідно договору кредитування №НААоАЕ0001092 вказаний у п.17.1.5 договору - «Дата Погашення» та визначений як 01.03.2013 року. Позивач звернувся до суду 24.09.2019 року, враховуючи, що від позивача до суду клопотань про продовження строку позовної давності не надходило, вважає, що строк позовної давності визначений законом тривалістю у три роки, скінчився, а тому просить у задоволенні позовної заяви відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У відповідності до положень п. 17.1.5 кредитно-заставного договору № НАА0АЕ00001092 від 04.03.2008 року датою погашення відповідачем ОСОБА_1 кредиту визначена 01.03.2008 року (арк. справи 65).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивач АТКБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою 04.10.2019 року. Таким чином, позов було пред`явлено після спливу строку позовної давності, який закінчився у березні 2016 року. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні від 20 вересня 2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив: "Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов`язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду".

Тобто, згідно практики Суду суб`єктивне матеріальне право безпосередньо пов`язане з позовною давністю; боржник має право після пропущення кредитором строку позовної давності бути звільненим від свого обов`язку перед кредитором (звільненим від переслідування та притягнення до суду).

Сплив позовної давності, який є підставою для відмови у позові відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, означає, що вже жодна вимога не підлягає примусовому здійсненню за будь-якого розгляду суперечки, порушеної після цього моменту.

Враховуючи, що закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в задоволені позову та відповідач звернувся до суду із такою заявою, то суд дійшов висновку, що в задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 274-279 ЦПК України, ст.ст. 20,256,257, 258, 261,266,267,526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_1 , МФО №305299 , юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя -