Справа № 2-3154/11
Провадження № 4-с/487/6/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря Дорош В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії (рішення) державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області щодо визначення вартості майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

14.06.2019 року до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на дії (рішення) державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області щодо визначення вартості майна боржника, в якій вона просить:

1. Визнати неправомірними дії та рішення старшого державного виконавця Заводського відділу ДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Опята Ю.Ю, вчиненні (прийняті) у виконавчому провадженні ВП № 53308529 під час виконання виконавчого листа № 2/487/9/15 виданого 22.12.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо визначення вартості майна на яке звернене стягнення на підставі Звіту №2797/7/19 про проведення оцінки трикімнатної квартири загальною площею 67, 4 кв.м., житловою площею 44, 1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , складеного ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП» станом на 23.05.2019 в розмірі 1 339 170, 00 грн. (Один мільйон триста тридцять дев`ять тисяч сто сімдесят грн. 00 коп.).

2. Зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Вакулу Івана Анатолійовича, в провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП № 53308529 та/або іншого державного чи приватного виконавця в провадженні якого буде знаходитись вказане виконавче провадження, усунути допущені порушення під час визначення вартості майна на яке звернуто стягнення в процесі виконання виконавчого листа №2/487/9/15 виданого 22.12.2016 р. Заводським районним судом м. Миколаєва.

3. Зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області Вакулу Івана Анатолійовича, в провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП № 53308529 та/або іншого державного чи приватного виконавця в провадженні якого буде знаходитись вказане виконавче провадження, зупинити реалізацію майна (в тому числі заборонити передачу на реалізацію) квартири АДРЕСА_2 до усунення порушень визначення вартості майна боржника.

Скарга мотивована тим, що як свідчать матеріали виконавчого провадження ВП № 53308529, повідомлення боржнику ОСОБА_1 про результати оцінки майна не направлялось, а 03.06.2019 відповідно до постанови старшого державного виконавця Заводського ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Опята Ю.Ю. виконавче провадження було передано до відділу ПВР управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області і відповідно до постанови 04.06.2019 ВП №53308529 прийнято до виконання головним державним виконавцем відділу Вакулою Іваном Анатолійовичем. Боржник зміг ознайомитись з повідомленням і з оцінкою майна лише 06.06.2019р. Боржник не погоджується із визначеною старшим державним виконавцем ОСОБА_2 вартістю майна на яке звернено стягнення в сумі 1 339 170,00 грн. на підставі звіту № 2797/7/19 про проведення оцінки трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на його думку оцінка є необ`єктивною та неякісною, а тому дії та рішення страшного державного виконавця Опята Ю.Ю. щодо визначення вартості майна під час продажу на підставі висновку викладеного у вказаному звіті є протиправними. Так, у звіті зазначено, що оцінювачем здійснювалась оцінка трикімнатної квартири, майно оглянуто на предмет фізичного зносу, для ідентифікації використано Технічний паспорт, визначено характеристику площі кімнат об`єкта оцінки 20, 9/13, 0/10, 2 кв.м., оцінювач особисто проводив візуальний огляд об`єкта оцінки. Натомість як вбачається з реального стану квартири АДРЕСА_2 вона взагалі не оглядалась оцінювачем та її ідентифікація не здійснювалась. Так, на момент оцінки вказана квартира була двокімнатною (змінені технічні характеристики в тому числі житлова площа та здійснено її перепланування, що не відповідало технічному паспорту, який наведений у додатках до звіту). Тобто технічна документація на майно була відсутня у виконавця. Порушення оцінювачем вимог п. 50, 51 Національного стандарту №1 призвели до грубого п.п. 15, 16, 47-49 Національного стандарту №1, зокрема при застосування порівняльного підходу щодо використання відповідних аналогів, що вплинуло на достовірність висновків про вартість майна. Крім того, всі інші наведені оцінювачем дані, такі як Загальний стан, шумовий тиск, забрудненість, фізичний знос не можуть вважатись достовірними, адже оцінювач не досліджував об`єкт оцінки. Згідно розділу 6 Звіту зазначено рік побудови будинку 1956. Але під час оцінки оцінювач не здійснює врахування строку експлуатації самого будинку. Незрозумілим є врахування наявності в квартирі кондиціонерів (про які відсутні дані про їх належність боржнику), вбудованої кухні (відсутні дані належності боржнику) та іншого оздоблення. Здійснюючи визначення вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу було прийнято аналоги, які не були подібними за характеристиками об`єкту оцінки (в якості аналогів використовувались виключно трикімнатні квартири). Умови купівлі-продажу подібного майна оцінювачем не визначалось, були визначені лише умови пропонування майна (достовірність яких не перевірена), без зазначення впливання на достовірність висновку про ринкову вартість. Також не було враховано наявність трамвайної колії під вікнами будинку (шумового навантаження), де розташована квартира (жодного посилання на це не наведено), рівня забруднення повітря (загазованості, адже квартира знаходиться на розі двох найбільш інтенсивних автомобільних доріг), розташування на перших поверхах будинку нежитлових приміщень. Як вбачається зі звіту, під час здійснення розрахунку вартості об`єкта оцінки в межах дохідного підходу із метою визначення ціни оренди за 1 кв.м. були використані виключно квартири, які знаходились на АДРЕСА_3 зона центру АДРЕСА_4 , яка найбільш приваблива для короткострокового здавання) і мають значно вищу ставку орендної плати. Тобто оцінювачем використані неналежні аналоги. Боржник вважає, що грубі порушення під час оцінки вимог п. 15, 16, 47-51 Національного стандарту №1, використання недостовірних вхідних даних, не підтвердження виконання необхідних процедур з оцінки (порушення алгоритму) є порушенням ст. 9, 12 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», тому не дозволяють використовувати державному виконавцю висновки про вартість майна, які отримані із Звіту № 2797/7/19 здійсненого ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП».

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.06.2019 року вказана скарга прийнята до провадження суддею Сухаревич З.М.

30 березня 2020 року до суду надійшла заява представника скаржника про розгляд скарги без участі скаржника та його представника.

Державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Вакула І.А. до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали справи № 2-3154/11, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що 01.02.2017 головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Буділовською О.О. відкрито виконавче провадження № 53308529 з виконання виконавчого листа по справі №2/487/9/2015 виданого 22.12.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 1 516 114,78 грн., яка утворилася за кредитним договором №1718-н від 13.07.2007 року станом на 01.12.2015 року.

23.05.2019 року ТОВ «ЛЕКСТАТУС ГРУП» складено звіт № 2797/7/19 про проведення оцінки трикімнатної квартири загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

31.05.2019 за вих. № 22549/14.23-36/14 ОСОБА_3 , ПАТ «Державний ощадний банк України» направлено повідомлення про результати оцінки майна.

03.06.2019 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Опята Ю.Ю. матеріали виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі №2/487/9/2015 виданого 22.12.2016 передано до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

04.06.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області Вакулою І.А. прийнято виконавче провадження № 53308529 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/487/9/2015 виданого 22.12.2016.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Боржник не погоджується із визначеною старшим державним виконавцем ОСОБА_2 . вартістю майна на підставі звіту № 2797/7/19 про проведення оцінки трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на його думку оцінка є необ`єктивною та неякісною, а тому дії та рішення страшного державного виконавця Опята Ю.Ю. щодо визначення вартості майна під час продажу на підставі висновку викладеного у вказаному звіті вважає протиправними.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»(далі - Закон).

Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону.

Згідно зі ст.12 Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Частиною 1 ст. 3 Закону встановлено, що оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Положення (національні стандарти) оцінки майна повинні містити визначення понять, у тому числі поняття ринкової вартості, принципів оцінки, методичних підходів та особливостей проведення оцінки відповідного майна залежно від мети оцінки, вимоги до змісту звіту про оцінку майна та порядок його рецензування (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону).

Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Даним Стандартом (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна.

Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442, є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», яким визначено загальні засади.

Так, згідно з приписами пункту 50 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється: ознайомлення з об`єктом оцінки, характерними умовами угоди, для укладення якої проводиться оцінка; визначення бази оцінки; подання замовнику пропозицій стосовно істотних умов договору на проведення оцінки.

Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Зі змісту оспорюваного Звіту вбачається, що оцінювач особисто проводив візуальний огляд об`єкта оцінки.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість, посилаючись на те, що об`єкт оцінки оцінювачем не оглядався та його ідентифікація не проводилась, оскільки на момент оцінки вказана квартира була двокімнатною (змінені технічні характеристики в тому числі житлова площа та здійснено її перепланування, що не відповідало технічному паспорту, який наведений у додатках до звіту), скаржник не надає жодних доказів перебування об`єкта оцінки саме у зазначеному ним стані, в тому числі на день проведення оцінки.

Пунктами 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно

Методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування на подібне) майно, що потребує порівняння лише вартості подібного майна. Подібне майно згідно національного стандарту №1"Загальні засади оцінки майна і майнових прав» це майно що за своїми характеристиками та / або властивостями подібне до об`єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, оцінювачем порушено вимоги п.п. 15, 16 Національного стандарту №1.

Посилання в скарзі на не врахування оцінювачем наявного шумового навантаження, розташування квартири, загазованості, розташування на перших поверхах будинку нежитлових приміщень, судом оцінюється критично, оскільки скаржником не надано жодного доказу існування таких умов на день проведення оцінки та використання для порівняння не подібного майна.

Таким чином, скаржником не доведено наявності обставин, зазначених в обґрунтування скарги та їх наявність на день проведення оцінки.

Під час розгляду скарги по суті не знайшли свого підтвердження і посилання сторони на неправомірність дій та рішення державного виконавця Опята Ю.Ю. щодо визначення вартості за звітом незалежної оцінки від №2797/7/19.

Суд вважає, що державний виконавець діяв відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень, а зміст скарги зводиться до незгоди з визначеною вартістю майна (об`єкту нерухомості).

При цьому, за змістом пункту 2 частини другої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майновий прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі Закон № 2658-III) однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).

Таким чином, суд зазначає, що в разі незгоди з результатами оцінки, заінтересована сторона, в даному випадку ОСОБА_1 , мала право на звернення із заявою про рецензування звіту, що було б належним способом захисту її прав як власника майна, яке в подальшому буде передано на реалізацію (Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 710/1281/17).

Однак ОСОБА_1 не вчиняла визначених чинних законодавством дій на спростування оцінки майна в оспорюваному звіті, а саме не заявляла клопотань про проведення рецензування звіту про оцінку.

Окрім цього, Верховний Суд в ухвалі від 22.05.2019 року в справі №344/17186/18, провадження № 61-9281ск19 погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції, які правильно виходили із того, що заявник не вчиняв визначених чинним законодавством дій на спростування оцінки майна в оспорюваному звіті, зокрема, не заявляла клопотань про проведення рецензування звіту про оцінку майна, оскільки у разі незгоди з результатами оцінки майна, вона мала право звернутися з клопотанням про призначення рецензування звіту про оцінку майна. Ураховуючи, що приватним виконавцем не допущено порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження», суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність доказів невідповідності вказаного звіту вимогам нормативно-правових актів та наявності у ньому недоліків щодо методів оцінки.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що дії та рішення державного виконавця щодо визначення вартості майна боржника вчинені відповідно до вимог Закону, а визначення вартості цього майна здійснено належним суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання з дотриманням встановленої процедури.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 81, 260, 447-451 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (рішення) державних виконавців Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області щодо визначення вартості майна боржника.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 04 травня 2020 року.

Суддя: З.М. Сухаревич