Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі судового засідання - Матіко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 31.05.2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №03.

Від даного шлюбу у них народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка зазначає, що спільне життя між ними не склалось, через постійні сварки, які неодноразово відбувались у присутності їхньої малолітньої дитини, що негативно могло вплинути на її психіку. На неодноразові намагання поговорити один з одним про особисті сімейні проблеми та спокійно їх вирішити, результатів не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалось за останній період, хоча було прикладено максимум зусиль, навпаки стосунки переросли у більш ворожі.

Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім`ї. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач частково допомагає в утриманні дитини, однак цього недостатньо, оскільки їхня донька росте також зростають і її потреби у харчуванні, одязі та дозвіллі, вона змушена працювати та утримувати, виховувати їхню малолітню доньку сама.

За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 31.05.2014 року між нею та ОСОБА_2 розірвати, після розірвання шлюбу малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матір`ю та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їхньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак надала суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засіданні не з`явився, однак надав суду заяву відповідно до якої не заперечує проти задоволення позовних вимог, просить розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтва серії НОМЕР_1 від 31.05.2014 року про шлюб, 31 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за №03.

За час шлюбу у подружжя народилася донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що сімейне життя між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склалося, більше року проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Що стосується вимоги про визначення місця проживання малолітньої доньки сторін, то суд вважає, що дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід залишити проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 , оскільки сторони досягли спільної згоди.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.1 та ч.2 ст.184 СК України).

Згідно ст.182 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В судовому засіданні встановлено, що донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею.

Доходи, які отримує позивачка ОСОБА_1 є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища малолітньої дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача.

Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов`язок щодо утримання малолітніх дітей покладено на обох батьків, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання їхньої дитини, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволенню та слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2019 року, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн. сплаченого судового збору, та стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Керуючись ст.ст. 21, 24, 110, 112, 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст.2, 12, 13, 81, 82, 200, 259, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задоволити.

Шлюб, укладений 31 травня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який зареєстровано виконавчим комітетом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 03 - розірвати.

Дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - НОМЕР_3 , мешк. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН - НОМЕР_4 , мешк. АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.09.2019 року, щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - НОМЕР_3 , мешк. АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН - НОМЕР_4 , мешк. АДРЕСА_2 ) сплачений останньою судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН - НОМЕР_3 , мешк. АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 05.06.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк