Провадження № 2/679/62/2020
Справа № 679/1548/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 червня 2020 року м. Нетішин
Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:
судді Гавриленко О.М.,
секретарі судових засідань Василюк Л.С., Ткачук Т.А.,
номер справи 679/1548/19,
учасники справи:
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,
за участю представників учасників справи:
представника позивачки ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.
В обґрунтування позову остання зазначила, що працює в КП НМР «ЖКО» робітником з комплексного прибирання та утримання прибудинкових територій на дільниці, до якої відноситься будинок з прилеглою територією за адресою: АДРЕСА_1 .
20 листопада 2018 році приблизно о 10 годині 30 хвилин позивач перебувала на роботі та мала намір підмести внутрішній двір від сміття, яке залишилось від завантаження сміттєвозами. Коли виходила з будинку АДРЕСА_2 , який розташований поряд з будинком АДРЕСА_1 , де у битовці взяла віник з совком, на неї на сходах при вході накинулася бійцівська собака ОСОБА_2 , який заходив до будинку. Відповідач намагався забрати собаку, але та не піддавалась та продовжувала кусати ОСОБА_1 за ноги і руки. Коли ОСОБА_2 забрав собаку та зник, ОСОБА_1 добралась до битовки та викликала екстренну медичну допомогу.
Як зазначає позивач, вищезгадане кримінальне провадження було закрито та 19 червня 2019 року постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області ОСОБА_2 був визнаний винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП, а справа була закрита в зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 вважає, що за доведеності вини ОСОБА_2 у заподіянні їй тілесних ушкоджень середньої тяжкості в результаті нападу на неї його собаки, яка є джерелом підвищеної небезпеки, останній зобов`язаний відшкодувати понесену нею матеріальну та моральну шкоду.
Матеріальну шкоду пизивач оцінює у сумі 6351 гривня 64 копійки, з яких: 3925 гривень 53 копійки - витрати на придбання ліків, медичних засобів та проведення медичних досліджень, 856 гривень 11 копійок витрати на проїзд до лікувальних закладів м. Хмельницького та м. Рівного для проведення медичних обстежень та лікування, 1570 гривень вартість зіпсованого під час нападу собаки одягу та взуття (зимові кросівки, вартістю 800 гривень, брюки (джинси) жіночі, вартістю 600 гривень, лосини жіночі, вартістю 150 гривень, шкарпетки теплі, вартістю 20 гривень.
10 лютого 2020 року відповідач подав заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, в яких зазначив, що частково визнає вимоги позивача на суму 5600 гривень, які ним перераховані останній поштовим відправленням. Решта заявленої позивачем до стягнення суми, на переконання відповідача, не підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Відповідач ставить під сумнів медичні документи, які на його думку є суперечливими. Також останній вважає, що висновок експерта є недопустимим доказом, оскільки такий не містить підпису експерта про попередження за кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КПК України, а зроблені у ньому висновки необґрунтовані і не дають відповіді на усі запитання.
Щодо зазначеного позивачем у позові розміру завданої їй моральної шкоди в сумі 30 000 гривень, то відповідач вважає, що такий розмір нею не підтверджено належними та допустимими доказами.
10 лютого 2020 року відповідач у підготовчому засіданні подав клопотання про призначення повторної експертизи, проте в подальшому таке не підтримав.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило.
Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05 листопада 2019 року вказаний позово прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд якої постановленоздійснювати за правилами загального позовного провадження.
10 лютого 2020 року ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області підготовче провадження по вказаній справі закрито та таку призначено до судового розгляду по суті, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та допит експерта, а також клопотання відповідача про виклик свідків.
Інші процесуальні дії по справі судом не здійснювалися.
Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, зокрема остання зазначила, що не заперечує того, що мав місце факт укушення належною ОСОБА_2 собакою ОСОБА_1 , в зв`язку з чим їй було завдано матеріальної та моральної шкоди. Однак сторона відповідача не погоджується з розміром шкоди, зазначеним у позові позивачем, оскільки такий вважає необґрунтованим та завищеним, а визнає вимогу позивача про відшкодування їй матеріальної шкоди в розмірі 2100 гривень та моральної шкоди в розмірі 3500 гривень. При цьому зазначила, що відповідачем для позивача 07 лютого 2020 року було перераховано, шляхом поштового переказу, в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди 5600 гривень.
Заслухавши позивача та представника позивача, відповідача та представника відповідача, експерта, свідка, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, а відповідач, як на підставу своїх заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов слід задовольнити частково зважаючи на таке.
Судом установлено, що 20 листопада 2018 року приблизно о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 в під`їзді будинку АДРЕСА_2 проспекті Курчатова в м. Нетішині вигулював собаку потенційно небезпечної породи «Старширський тер`єр» без намордника, в результаті чого собака вкусив ОСОБА_1 .
Постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КУпАП , провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (арк. спр. 5).
Відповідно до частини першої статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частинами п`ятою-сьомою статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити, зокрема безпеку оточуючих людей і тварин. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Дозволяється утримувати, зокрема домашніх тварин - у вільному вигулі на ізольованій, добре огородженій території (в ізольованому приміщенні) на прив`язі або без неї.
Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (частина четверта статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження»).
Позивачем в позові зазначено, що матеріальну шкоду вона оцінює у сумі 6351 гривня 64 копійки, з яких: 3925 гривень 53 копійки - витрати на придбання ліків, медичних засобів та проведення медичних досліджень, 856 гривень 11 копійок витрати на проїзд до лікувальних закладів м. Хмельницького та м. Рівного для проведення медичних обстежень та лікування, 1570 гривень вартість зіпсованого під час нападу собаки одягу та взуття (зимові кросівки, вартістю 800 гривень, брюки (джинси) жіночі, вартістю 600 гривень, лосини жіночі, вартістю 150 гривень, шкарпетки теплі, вартістю 20 гривень.
Водночас положеннями статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами статті 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Із наданих позивачем фіскальних чеків та квитанції до прибуткового касового ордера №789 від 10 грудня 2018 року убачається, що витрати позивача на придбання ліків та медичне обстеження становлять 3925 гривень 53 копійки, однак такі докази, надані позивачем на підтвердження матеріальних витрат, зважаючи на те, що відповідач ставить їх під сумнів, судом відхиляються, оскільки позивачем не надано оригінали таких доказів.
Відхиляються такі докази судом і з тих підстав, що позивачем не доведено, що витрати на придбання ліків були пов`язані з призначенням таких лікарем для ОСОБА_1 .
На переконання суду означені докази мають бути подані з іншими доказами, які в сукупності дають змогу дійти висновку про наявність певної обставини.
Окрім того, суд вважає недоведеними позивачем завдані їй матеріальні витрати, що спричинені пошкодженням одягу останньої, оскільки такі не підтверджені будь-якими доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України.
При цьому суд зважає на те, що у судовому засіданні сторона відповідача не заперечувала фактів отримання позивачем травм внаслідок укусу собаки відповідача та понесенням у зв`язку з цим ОСОБА_1 витрат, як на медичні засоби, медичне обслуговування, так і витрат на транспорт. Сторона відповідача висловила свої заперечення щодо розміру понесених витрат, вказавши на відсутність у матеріалах справи належних та допустимих доказів на її підтвердження.
На це ж у судовому засіданні вказала і свідок ОСОБА_7 .
Тому суд бере до уваги те, що відповідачем визнано вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 2100 гривень, які були відповідачем фактично сплачені для позивача, що стверджується даними заяви на приймання переказу від 07 лютого 2019 року (арк. спр. 55), та вважає на необхідне зарахувати дану суму в рахунок відшкодування матеріальних витрат позивача.
Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
В абзацах першому, другому пункту 4, абзаці другому пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
На переконання суду, ступінь вини відповідача пов`язаний з непрямим умислом, оскільки, маючи собаку бійцівської породи, він повинен був передбачити, що вона може нанести травми оточуючим. Як убачається з досліджених матеріалів справи, під час нападу собака була без намордника та повідка. ОСОБА_2 , як власник собаки бійцівської породи, хоча і не мав наміру для настання наслідків у вигляді нападу собаки на ОСОБА_1 , але міг їх передбачити.
Моральна шкода завдана ОСОБА_1 , на думку суду, полягає в тому, що остання зазнала страждань, які є довготривалими, і для повного відновлення психоемоційного та фізичного стану позивача потрібно багато часу.
Зважаючи на вищезазначене, суд визначає моральну шкоду в сумі 8500 гривень, при цьому враховує характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, враховує стан її здоров`я, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, що в тому числі пов`язані також із виконанням обов`язків опікуна над малолітнім ОСОБА_8 , час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи також особу відповідача, який є пенсіонером.
Окрім того, беручи до уваги те, що відповідачем визнано вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 3500 гривень та те, що такі були відповідачем фактично сплачені для позивача, що стверджується даними заяви на приймання переказу від 07 лютого 2019 року (арк. спр. 55), суд зараховує дану суму в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача, а тому остаточно до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає моральна шкода в сумі 5000 гривень.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задовольнити частково.
Стагнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 02 грудня 1999 року.

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Нетішинським МВ УМВС України в Хмельницькій області 18 червня 1996 року.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя О.М. Гавриленко