Справа № 350/1376/19
Провадження № 22-ц/4808/559/20
Головуючий у 1 інстанції Максимів І. В.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Маслей А.М.

з участю ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду від 23 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Максимів І. В. в смт. Рожнятів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 січня 2018 року, приблизно о 13 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 21063", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у селищі Рожнятів, поблизу магазину "Апельсин", здійснюючи розворот, не надав переваги в русі керованому ним транспортному засобу марки "Opel Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль "Opel Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав технічних пошкоджень. Згідно висновку №95 експертного автотоваразнавчого дослідження від 25 квітня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику "Opel Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на 25 квітня 2018 року складає 45146 грн 25 коп. Постановою Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 , йому завдано матеріальних збитків на загальну суму 47114 грн 65 коп., з яких 45146 грн 25 коп - вартість відновлюваного ремонту автомобіля, 1200 грн - вартість послуг експерта, 768 грн 40 коп сплачений судовий збір, яку просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 25 жовтня 2019 року залучено до участі в розгляді справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" в якості співвідповідача страхову компанію Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія".

Рішенням Рожнятівського районного суду від 23 січня 2020 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 45146 грн 25 коп матеріальної шкоди, 1200 грн витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку, 768 грн 40 коп. сплаченого судового збору, а всього разом 47114 грн 65 коп (сорок сім тисяч сто чотирнадцять гривень 65 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову про задоволення позову, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що його відповідальність як власника транспортного засобу ВАЗ 2106 на момент скоєння ДТП застраховано в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі полісу №АК/6805579 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19 червня 2017 року. Таким чином, ОСОБА_1 не зобов`язаною особою у правовідносинах, що виникли в даному випадку, оскільки з моменту укладання полісу такий обов`язок лежить на страховику, тобто ПрАТ «УПСК». Крім того, ним в силу вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, місце знаходження транспортного засобу та пошкодженого майна та інші відомості, останній здійснив в повному обсязі.

30 квітня 2020 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечив. Вказував, що обов`язок відшкодовувати шкоду завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки виникає у її завдавача за умовами, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Вина ОСОБА_4 у скоєному ДТП встановлена рішенням Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2018 року. Відповіддю страхова компанія ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відмовила у страховому відшкодування.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтрималв, просить її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 звернувся до відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування з пропуском річного строку, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV, а тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відшкодування за завдану шкоду з відповідача ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Разом з тим, завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). ОСОБА_3 подав докази, що підтверджують факт завдання шкоди відповідачем ОСОБА_1 та розмір завданої шкоди, тому стягнув з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 45146 грн 25 коп та 1200 грн витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку.

Висновок суду відповідає вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 січня 2018 року, приблизно о 13 год. 40 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки "ВАЗ 21063", реєстраційний номер НОМЕР_1 , у селищі Рожнятів, поблизу магазину "Апельсин", здійснюючи розворот, не надав переваги в русі керованому ним транспортному засобу марки "Opel Astra", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення вказаних автомобілів. У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Рожнятівського районного суду від 28 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинення 18 січня 2018 року адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.(а.с.10-13).

У вказаній постанові судом встановлено, що водій ОСОБА_1 порушив правила дорожнього руху, здійснюючи маневр розвороту, виїхав на проїжджу частину, не надав перевагу в русі "Opel Astra", яким керував ОСОБА_3 , в результаті чого сталось зіткнення автомобілів.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 95 від 25 квітня 2018 року, складеного судовим експертом ОСОБА_5 , вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля, складає 45146 грн 25 коп. (а.с.15-19).

Розмір відновлювального ремонту колісного транспортного засобу «Opel Astra», реєстраційний номер НОМЕР_2 відповідач не оспорює.

Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу "ВАЗ 21063", р.н. НОМЕР_1 , на момент скоєння ДТП застраховано в ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі полісу № АК/6805579 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.06.2017 (а.с.78).

ОСОБА_3 23 січня 2018 року звернувся до страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, а 03 травня 2019 року з заявою про страхове відшкодування (а.с.63-65).

21 травня 2019 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало письмову відповідь ОСОБА_3 , згідно якої останньому у виплаті страхового відшкодування відмовлено на підставі п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (а.с.66).

Встановлено, що потерпілий звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою, а саме 03 травня 2019 року, про виплату страхового відшкодування після спливу одного року з дня настання ДТП 18 січня 2018 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК, пункт 1 частини 2 статті 1167 ЦК).

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід виходити з наступного.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо пронабрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

- навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку;

неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 судом першої інстанції вірно враховано, що позивач у справі лише 03 травня 2019 року звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 січня 2018 року.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що позивач подавав заяву до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про страхове відшкодування заподіяної його майну шкода впродовж одного року, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, або в межах цього строку звертався до суду з позовом до страхової компанії про виплату такого відшкодування.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовний вимог ОСОБА_3 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», оскільки ним не подано заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 45146 грн 25 коп. матеріальної шкоди, 1200 грн витрат за послуги експерта на проведення оцінки матеріального збитку, 768 грн 40 коп сплаченого судового збору, а всього разом 47114 грн 65 коп (сорок сім тисяч сто чотирнадцять гривень 65 копійок) є правильним, а рішення суду першої інстанції з цього приводу ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, а також рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не є зобов`язаною особою у правовідносинах, що виникли в даному випадку, так як з моменту укладання полісу такий обов`язок лежить на страховику, тобто ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» спростовуються вимогами п. 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV, оскільки річний строк звернення з заявою про страхове відшкодування є присічним і поновленню не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 47114 грн 65 коп, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 грн*100=210 200 грн).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Рожнятівського районного суду від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський