Справа № 487/807/20
Провадження № 2/487/1200/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14.05.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря Бурятинської В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просила визнати за ОСОБА_1 , 1983 р.н., РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , як на майно, набуте подружжям за час шлюбу; стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 3 875,00 грн.

Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 27 квітня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2019 року розірвано. За час перебування в шлюбі, 17.08.2006 року відповідач придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.08.2006 року, зареєстрованим в реєстрі за №4339. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.02.2020 року єдиним власником вищезазначеної нерухомості є відповідач. На даний час шлюб між сторонами розірвано, спільне господарство не ведеться. Оскільку квартиру придбано в період шлюбу, позиач просить суд здійснити поділ майна, що об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на Ѕ частку спірної квартири.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

При цьому статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Отже, тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Статті 69,70 СК України передбачають можливість поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в рівних частках. Дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду, інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За п. 24 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте під час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу але за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо.

Згідно положень ст. ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, судом встановлено, що з 27 квітня 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2019 року розірвано.

За час перебування в шлюбі, 17.08.2006 року відповідач придбав однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв. м, житловою площею 16,8 кв. м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.08.2006 року. Даний договір було посвідчено нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіним Р.В. та зареєстровано в реєстрі за №4339. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 . Вказане підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №198702751 від 03.02.2020 року, відповідно до якої єдиним власником вищезазначеної нерухомості є ОСОБА_2 .

Суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, оскільки була придбана позивачем і відповідачем за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі. Позивач і відповідач мають рівні частки на нього.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними у період шлюбу, може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При цьому будь-яких достатніх та допустимих доказів щодо належності цього майна лише відповідачу ОСОБА_2 останнім суду не надано.

Судом також не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності.

Таким чином, враховуючи, що спірну квартиру сторонами було придбано за спільні кошти подружжя у період перебування у шлюбі, що підтверджується наданими доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, в розмірі 3875,00 грн., з яких: 875,00 грн. - витрати по сплаті судового збору; 3000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., як на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,3 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м., як на майно, набуте подружжям за час шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, в розмірі 3875,00 грн., з яких: 875,00 грн. - витрати по сплаті судового збору; 3000,00 грн. - витрати на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Т.А. Карташева