ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1179/20
номер провадження 4-с/695/19/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни по виконавчому провадженню №61851451, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. по виконавчому провадженню №61851451.

Скарга мотивована тим, що 16 квітня 2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження під реєстраційним номером 61851451 на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчик В.В. на загальну суму 15740 грн. 00 коп.. В рамках даного виконавчого провадження того ж дня ОСОБА_2 винесла постанову про арешт коштів боржника серед яких є рахунок IBAN НОМЕР_1 на який скаржник отримує заробітну плату. Таким чином відбулося стягнення на всю заробітну плату скаржника.

Заявник наполягає, що приватним виконавцем в ході виконання виконавчого провадження було порушено норми чинного законодавства, оскільки на рахунки скаржника, серед яких знаходиться і рахунок на який скаржник одержує заробітну плату, накладено арешт, що позбавляє заявника засобів до існування та порушує норми чинного законодавства, адже відповідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження» розмір стягнення із заробітної плати заявника може бути не більшим 20% її розміру.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст. 447-453 ЦПК України, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною скаргою та просила суд скасувати постанову приватного виконавця від 16.04.2020 року та зняти арешт із зазначеного вище рахунку, який відкритий в АТ «УкрСиббанк».

Сторони по справі в судове засідання не з`явились.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, розглянувши вказану скаргу та дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Нормами ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається із зазначеної вище скарги ОСОБА_1 вважає протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. по виконавчому провадженню №61851451 щодо арешту її коштів, зокрема рахунку на який скаржник отримує заробітну плату.

За таких обставин ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця керуючись розділом ЦПК України VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Отже оскаржити в порядку визначеному ст..ст. 447-453 ЦПК дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця можливо при виконанні ними саме судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу.

Разом з тим із постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника по виконавчому провадженні №61851451 вбачається, що підставою для відкриття виконавчого провадження став саме виконавчий напис нотаріуса № 6933 від 04.04.2020 року.

Згідно з частиною першою ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За правилами ст. 1 КАС України, цей Кодекс визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно - правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 161/15523/17 та № 820/4243/17 від 14 листопада 2018 року. Свою позицію колегія аргументує тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено ряд документів на підставі яких здійснюється примусове виконання рішень. Серед них є і виконавчі написи. Порядок оскарження рішень та дій виконавця врегульований статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», яка вказує те, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Оскарження рішень та дій виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) можуть бути оскаржені до відповідного адміністративного суду. Аналогічні положення містяться і в ч. 1ст. 181 КАС України де вказано, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішення, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. З огляду на зазначене, що чинним законодавством не передбачено окремого порядку оскарження дій виконавців за виконавчими Провадженнями відкритими за виконавчими написами, то суд прийшов до висновку, що такі справи повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 279/2369/17. У даному судовому рішенні колегія суддів підходить до аналізу статті 181 КАС України (у редакції до 15 грудня 2017 року) та статті 287 КАС України (у редакції після 15 грудня 2017 року), які визначають, що учасники виконавчого провадження можуть оскаржити дії виконавця до адміністративного суду, але лише у випадку, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. При цьому порядок оскарженні рішень, дій чи бездіяльність виконавців був врегульований розділом VII ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року), а зараз регулюється тим же самим розділом тільки іншими статями - 447-453 ЦПК України і він передбачає інший порядок оскарження порушених виконавцем прав. Так, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішення, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи. Отже за правилами цивільного судочинства розглядаються скарги виключно на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчиненні під час виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах. До такого висновку щодо порядку оскарженні дій виконавців у цивільних справах Велика Палата приходила неодноразово та відображала їх у своїх Постановах № 757/21143/15-ц від 23 травня 2018 року, № 201/10328/16-ц від 29 серпня 2018 року, № П/811/84/16 від 20 вересня 2018 року, № 14-354цс18 від 14 листопада 2018 року.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В той же час, в порядку ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин, суддя приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження по справі, оскільки виходячи зі змісту вказаної скарги чинне законодавство передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ та дотримання певної форми звернення з такими вимогами до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Разом з тим матеріали даної скарги підтвердження витрат скаржника не містять.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 255 256 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни по виконавчому провадженню №61851451 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розглядові в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити скаржнику, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Середа Л.В.