Справа № 645/2942/17
Провадження № 22-ц/810/321/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 березня 2020 року, ухваленого Старобільським районним судом у складі: судді Кудрявцева І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, який мотивувало тим, що 05.06.2014 р. між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспорту, № НОМЕР_1 (далі Договір страхування ТЗ) , відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 .

23.05.2015 року о 21:13 год. по пр. Правди в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 та транспортним засобом «Шкода», державний номер № НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП застрахований автомобіль був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення водієм ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху України, якого постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.06.2015 р. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України.

Відповідач звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. З метою визначення вартості збитку, заподіяного пошкодженням застрахованого ТЗ «Daewoo Nехіа», було проведено його огляд та складено протокол огляду.

08.06.2015 р. ТОВ «Сеул-авто» було складено рахунок фактуру за № 00000277, відповідно до якого вартість ремонту складає 19868,00 грн.

06.07.2015 р. позивачем було складено розрахунок суми страхового відшкодування та сплачено 16473,16 грн шляхом перерахування на рахунок СТО ТОВ «Сеул-авто» у розмірі вказаної суми.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шкода» ОСОБА_2 застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів АЕ/4377607.

Позивач 10.09.2015 року звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу на суму 16 473,16 грн.

ТДВ СК «Альфа-гарант» відмовив у задоволенні вимог у зв`язку з тим, що 07.09.2015 року вже здійснило виконання своїх обов`язків по страховому договору та виплатило відповідачу страхове відшкодування.

Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, а відповідач приховав від позивача інформацію про отримання страхового відшкодування від ТДВ СК «Альфа-гарант» і зберіг у себе кошти без достатньої правової підстави, тому просив на підставі ст. 1212, 1213 ЦК України стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» безпідставно набуті кошти у сумі 16 473,16 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2017 року позовні вимоги задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» 16 473,16 грн як безпідставно набуті кошти.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.09.2019р. заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, вказане заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.11.2019р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів направлено до Старобільського районного суду Луганської області за підсудністю.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 16 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування»вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не вірно застосував положення ст. 1212 ЦК України, не врахував, що відповідач вдруге отримавши страхове відшкодування (у вересні 2015 року) вже від іншої особи (ТДВ СК «Альфа Гарант») без достатньої правової підстави продовжував зберігати в себе кошти, отримані від позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку і винесено судове рішення, яке повністю відповідає правилам обґрунтованості та законності.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення коштів 16473,16 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600*100 = 160000 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування», суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених ст. 26 Закону України «Про страхування» підстав для відмови у здійсненні відповідачу страхового відшкодування позивачем, та у зв`язку із цим з відсутністю і підстав для застосування до даних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України та визнання грошової суми 16473,16 грн безпідставно набутим майном.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків суду не спростовують.

Частинами 1, 5 ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є о дним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 05.06.2014 року між відповідачем та позивачем було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспорту № НОМЕР_1 , відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 , який належить відповідачеві (а.с. 5).

23.05.2015 року о 21:13 год по пр. Правди в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 , та транспортним засобом «Шкода», державний номер № НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , якого постановою Дзержинського районного суду міста Харкова від 22.06.2015 р. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України (а.с. 7).

Внаслідок вказаної ДТП застрахований автомобіль ТЗ «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 , отримав механічні ушкодження, що підтверджено протоколу огляду транспортного засобу від 29.05.2015 року (а.с. 9).

Відповідно до копії заяви про настання страхового випадку відповідача ОСОБА_1 від 23.05.2015 року о 21-33 год. позивача як страховика повідомлено про вищезазначену ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Daewoo Nexia» державний номер № НОМЕР_2 (а.с. 8).

05.06.2015 року позивачем розраховано страхове відшкодування до страхового акту № 1038.206.15.03.01 за договором страхування (полісом) 046.0789881.095 у розмірі 16473,16 грн (а.с. 11), 06.07.2015 року позивачем як страховиком було складено страховий акт № 1038.206.15.03.01, відповідно до якого визначена сума страхового відшкодування у розмірі 16 473,16 грн (а.с. 12).

Відповідно до копії рахунку-фактури № 000002277 від 08.06.2015 р., наданого постачальником ТОВ «Сеул-авто» одержувачу ОСОБА_1 , вартість робіт та матеріалів щодо автомобіля «Daewoo Nexia», державний номер № НОМЕР_2 становить 19 868 грн. (а.с. 10)

20.07.2015 р. ПрАТ «Альфа страхування» здійснило виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Сеул-авто» у розмірі 16473,16 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 13326 від 20.07.2015 року (а.с. 13).

Також сторонами надано копію заяви ПрАТ «СК Альфа Страхування» від 10.09.2015 року про виплату страхового відшкодування в порядку регресу з ТзДВ «СК «Альфа-гарант» у розмірі 16 473,16 грн на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», оскільки позивачем проведено виплату страхового відшкодування за вищезазначеним договором добровільного страхування (а.с. 15).

Згідно відповіді ТДВ СК «Альфа-гарант» від 10.10.2015 року щодо виплати страхового відшкодування у порядку регресу у зв`язку за пошкодження автомобіля «Daewoo Nexia», державний номер № НОМЕР_2 внаслідок ДТП 23.05.2015 р., яка сталась з вини водія ОСОБА_2 , повідомлено, що до ТДВ СК «Альфа-Гарант» 09.06.2015 р. з повідомленням про ДТП звернувся ОСОБА_1 , а 17.08.2015 року надав заяву про страхове відшкодування в якій зазначив, що інших компенсацій не отримував, ТДВ СК «Альфа-Гарант» 07.09.2015 р. виплатила на реквізити ОСОБА_1 страхове відшкодування та виконала зобов`язання по відшкодуванню шкоди за договором страхування № АЕ- внаслідок ДТП від 23.05.2015 року (а.с. 16).

Відповідно до виписки по рахунку 04.09.2015 р. на рахунок відповідача ОСОБА_1 надійшли кошти у сумі 6 599,27 грн «страх. відшкод. ОСОБА_1 за дог страх № АЕ- від 14.05.2015 року (а.с. 182).

Отже, судом на підставі правильно оцінених доказів зроблено висновок про те, що внаслідок настання 23.05.2015 р. страхового випадку позивачем ПрАТ «СК «Альфа Страхування» як страховиком за договором добровільного страхування було 20 липня 2015 р. виплачено страхове відшкодування страхувальнику відповідачу ОСОБА_1 у сумі 16 473,16грн, а також, що ТДВ СК «Альфа-гарант» як страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів було здійснено виплату страхового відшкодування відповідачу ОСОБА_1 у вересні 2015 року у зв`язку з пошкодження автомобіля «Daewoo Nexia» держ № НОМЕР_2 внаслідок ДТП 23.05.2015 р., яка сталась з вини водія ОСОБА_2 за договором страхування № АЕ-.

Вказані обставини ніким не оспорюється та не є доводами апеляційної скарги.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач не є особою, винною у заподіяній шкоді, та не перешкоджав позивачу у стягненні збитків з винної особи, а відшкодування було здійснено добровільно на підставі договору добровільного страхування № 046.0789881.095, відповідно до якого застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Daewoo Nехіа», державний номер № НОМЕР_2 , який належить відповідачеві, та з дотриманням порядку виплати, на основі договору та страхового акту.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 зроблено висновок, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Не відступав від такого висновку про застосування норми права і Верховний Суд, зокрема у своїй постанові від 09 січня 2019 року у справі № 335/337/16-ц, що має враховуватися судами відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Судом правильно встановлено, що позивач не довів, у чому полягає безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, адже кошти були сплачені за договором добровільного страхування № 046.0789881.095. Факту недобросовісного набуття отриманих грошових коштів, а також наявності рахункової помилки не встановлено.

Встановивши, що відсутні умови для застосування статей 993, 1212 ЦК України, суд правильно застосував до спірних правовідносин вимоги вказаних статей та зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову.

Тому довід скарги про неправильне застосування судом статті 1212 ЦК України не дає підстав для висновку, що оскаржуване рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводиться до переоцінки доказів у справі.

Оскільки інших підстав ніж стягнення виплачених позивачем відповідачу коштів як безпідставно отриманого майна позивачем Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» не заявлялося, то з огляду на визначену ст. 13 ЦПК України диспозитивність як засаду цивільного судочинства суд мав розглядати справу лише такі вимоги.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 березня 2020 року без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови 09 червня 2020 року.

Судді: