Ухвала

Іменем України

16 червня 2020 року

м. Київ

справа № 310/10296/13-ц

провадження № 61-8778ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачова Анастасія Володимирівна,

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року у складі судді Прінь І. П. та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Подліянової Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року державний виконавець Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (далі - Бердянський МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області) Пугачова А. В. звернулась до суду з поданням про визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Бердянському МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження № 37557519 з примусового виконання виконавчих документів, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь юридичних осіб суми боргу в загальному розмірі 6 466 568,50 грн, до складу якого входять:

виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа від 18 травня 2016 року № 310/10296/13-ц про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 3 147 928,98 грн;

виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису від 05 грудня 2008 року № 6126 про звернення стягнення на ціле убудоване приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу від 27 січня 2015 року № 310/9588/14-ц про стягнення на користь Публічного Акціонерного товариства «БПТМ» 4 151,49 грн;

виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу від 07 листопада 2014 року № 908/2259/14 про стягнення на користь Публічного Акціонерного товариства «БПТМ» 5 173,43 грн та 1 827,00 грн;

виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу від 25 листопада 2013 року № 908/2709/13 про стягнення на користь № 908/2709/13 «БПТМ» 1 147,00 грн;

виконавче провадження відкрите на підставі судового наказу від 04 квітня 2011 року № 13/5009/337/11 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» 1 128 724,07 грн.

виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа від 25 вересня 2012 року № 2-360/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» 1 222 991,44 грн.

Відповідно до довідки Бердянського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 167/17.21.04-42 від 24 січня 2019 року ОСОБА_1 з 21 жовтня 1989 року знаходиться у шлюбі з ОСОБА_2 .

Відповідно до інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69,9 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу від 16 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округа Карауловою Л. I.

Згідно із актом державного виконавця від 16 січня 2019 року ОСОБА_1 проживає за вказаною вище адресою.

ОСОБА_1 має у власності інше майно, а саме вбудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 43,4 кв. м, яке з 07 серпня 2007 року знаходиться в іпотеці у ВАТ АК «Фінанси та кредит». Вказане нерухоме майно за актом державного виконавця від 02 квітня 2014 року було описано та арештовано і передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 здійснила реконструкцію цього приміщення у житлове приміщення, зареєструвала в ньому без згоди іпотекодержателя фізичних осіб, у тому числі неповнолітніх. Такі дії боржника стали перешкодою державному виконавцю Бердянського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області у примусовому зверненні стягнення на вбудоване приміщення, у зв`язку з чим до Бердянського відділу Головного управління Національної поліції у Запорізькій області державним виконавцем подана заява про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_1 за частиною першою статті 388 Кримінального кодексу України, та до ЄРДР внесено відомості про реєстрацію кримінального провадження № 30006120.

Іншого майна на яке можливо звернути стягнення у ОСОБА_1 не виявлено. До цього часу боржник жодних дій щодо погашення боргів за зведеним виконавчим провадженням не здійснила.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, подання державного виконавця Бердянського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області Пугачової А. В. задоволено частково. Визначено частку майна боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно зі ОСОБА_2 , а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 69,9 кв. м, житловою площею 41,6 кв. м, реєстраційний номер майна: 6215833, як 1/3 частку. В задоволенні решти вимог подання відмовлено.

ОСОБА_1 у червні 2020 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 13 листопада 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні подання державного виконавця у повному обсязі.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що копію повного тексту постанови апеляційного суду отримала 07 травня 2020 року, на підтвердження чого надає конверт суду апеляційної інстанції та витяг з веб-сайту Акціонерного товариства «Укрпошта», а тому просила поновити строк на касаційне оскарження.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 390 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Ураховуючи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 22 квітня 2020 року, закінчення тридцятиденного строку на касаційне оскарження такого рішення припадає у період дії карантину, заявником не пропущено строк на касаційне оскарження, тому відсутня необхідність у поновленні.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не враховано положення статті 321, частини першої статті 366, частини першої, другої статті 371 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно з якими суд не просто визначає, а виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї, що є наслідком припинення спільної сумісної власності. Крім того, інший співвласник квартири - ОСОБА_2 заперечує проти виділу частки, тому це питання має вирішуватись за позовом кредитора

Також заявник у скарзі звертає увагу на порушення державним виконавцем порядку черговості звернення стягнення на майно боржника, оскільки в її власності є інше нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення, а саме кімната в гуртожитку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

У відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Стаття 124 Конституції України закріплює принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з положеннями статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Положеннями статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Судами встановлено, що з 08 жовтня 2012 року в провадженні Бердянського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження № 37557519 з примусового виконання виконавчих документів про стягнення зі ОСОБА_1 на користь юридичних осіб суми боргу в загальному розмірі 6 466 568,50 грн, у тому числі виконавче провадження, відкрите 26 червня 2016 року на підставі виконавчого напису нотаріуса від 05 грудня 2008 року № 6126 про звернення стягнення на ціле убудоване приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Банк» Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит»), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 797,35 дол. США.

В процесі виконання зведеного виконавчого провадження накладено арешт на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває в іпотеці ПАТ «Банк» Фінанси та Кредит». Проте, державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на вказане нерухоме майно, оскільки боржник, без згоди іпотекодержателя, здійснив його реконструкцію, переобладнавши в житлове приміщення (кімната гуртожитку) і зареєструвавши в ньому неповнолітніх дітей.

Встановивши, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом спільного майна подружжя, врахувавши, що ОСОБА_2 на придбання цієї квартири витрачені також особисті кошти, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення подання, зокрема визначення частки боржника ОСОБА_1 у майні, яким вона володіє спільно з чоловіком ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки.

Посилання заявника на незастосування судами у даній справі положень статей 321, 366, 371 ЦК України, оскільки інший співвласник квартири - ОСОБА_2 заперечує проти виділу частки, тому це питання має вирішуватись за позовом кредитора, підлягають відхиленню, з огляду на наступне.

За змістом статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено стягнення на майно боржника, яким він володіє разом з іншими особами, у належній йому частці, що визначається судом за поданням виконавця.

Зазначена стаття визначає спрощений процесуальний порядок вирішення судом питання про визначення частки майна боржника, яким він володіє спільно з іншими особами, якщо це питання виникає в процесі виконання виконавчого документа.

Водночас співвласники, які вважають, що у зв`язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно.

Необґрунтованими є також посилання касаційної скарги на необхідність звернення стягувача з позовом до суду про виділення частини майна з метою подальшого звернення стягнення на неї, що є наслідком припинення спільної сумісної власності, оскільки поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц.

Доводи касаційної скарги про порушення державним виконавцем порядку черговості звернення стягнення на майно боржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки за своїм змістом зводяться до незгоди з діями державного виконавця, що може бути врегульовано в порядку, передбаченому статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, у розглянутій справі судами враховано, що у добровільному порядку вимоги стягувача не задоволені, борг не повернуто, а державним виконавцем проведені усі можливі заходи по виконавчому провадженню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Таким чином, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за поданням державного виконавеця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Пугачової Анастасії Володимирівни про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик