Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 761/9446/17

провадження № 61-39436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Рибака М. А. від 08 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Слюсар Т. А.,

Волошиної В. М., Панченка М. М., від 30 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі -

ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 30 серпня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі

40 000 доларів США зі сплатою 5,99% річних + FIDR та з кінцевим поверненням кредиту до 27 серпня 2031 року. На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між банком та

ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, банк просив стягнути з нього та поручителя у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, яка станом на 11 січня 2017 року складала 37 814,52 доларів США, що еквівалентно 1 028 057,04 грн, із яких: 30 822,87 доларів США - тіло кредиту;

6 991,65 доларів США - проценти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

37 814,52 доларів США, що еквівалентно 1 025 151,63 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього та поручителя у солідарному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року змінено.

Позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 132,19 доларів США, що еквівалентно 193 895,72 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь

ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі

30 682,33 доларів США, що еквівалентно 834 129,82 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо невиконання позичальником умов кредитного договору та наявності заборгованості є правильним, однак така заборгованість з позичальника підлягає стягненню у межах шестимісячного строку до звернення банку із цим позовом. При цьому суд вважав, що порука не є припинена у повному обсязі, оскільки строк виконання зобов`язання у повному обсязі не настав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову банку про стягнення з неї кредитної заборгованості, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що банк 18 травня 2015 року надіслав вимогу на адресу позичальника про дострокове погашення протягом 30 календарних днів усієї суми заборгованості, тим самим змінивши строк виконання зобов`язання,

а тому звернувшись до суду із цим позовом у березні 2017 року позивач пропустив шестимісячний строк звернення із вимогами до поручителя, а тому порука є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року від АТ «ОТП Банк» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність ухвалених у справі судових рішень.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 06 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

30 серпня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 доларів США зі сплатою 5,99% річних + FIDR та з кінцевим строком поверненням кредиту до 27 серпня 2031 року.

Пунктом 1.9.1 кредитного договору передбачено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором.

На забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки

18 травня 2015 року ПАТ «ОТП Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове виконання протягом 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, а саме сплатити тіло кредиту у розмірі 30 822,87 доларів СЩА та проценти у розмірі 1 078,65 доларів США (а. с. 28 т. 1).

Звертаючись до суду із цим позовом, банк посилався на те, що унаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту та нарахованих на нього процентів, станом на 11 січня 2017 року заборгованість становить 37 814,52 доларів США, що еквівалентно 1 028 057,04 грн, із яких: 30 822,87 доларів США - тіло кредиту;

6 991,65 доларів США - проценти.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_2 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов`язання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п`ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

У договорі поруки від 30 серпня 2006 року, укладеному між банком та ОСОБА_2 , не визначено строк поруки.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 27 серпня 2031 року, однак на виконання пункту 1.9.1 договору 18 травня 2015 року банк надіслав позичальнику ОСОБА_1 вимогу про повернення протягом тридцяти календарних днів з дати її відправлення достроково суми кредитної заборгованості у повному обсязі, що свідчить про зміну банком строку виконання зобов`язання з 27 серпня 2031 року

на 17 червня 2015 року.

Таким чином, банк мав право протягом шести місяців з моменту від дня настання строку виконання основного зобов`язання (17 червня 2015 року) пред`явити вимоги до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак із цим позовом ПАТ «ОТП Банк» звернувся лише 14 березня 2017 року, тобто з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України, а тому порука ОСОБА_2 за належне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 30 серпня 2006 року № ML-009/711/2006 є припиненою.

Суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, вказуючи на строк дії кредитного договору до 27 серпня 2031 року, положення статті 1050 ЦК України та пункту 1.9.1 кредитного договору не врахували, не звернули уваги на те, що банк, надіславши на адресу позичальника вимогу про дострокове повернення усієї суми заборгованості, змінив таким чином строк дії договору на 17 червня 2015 року, а тому шестимісячний строк, встановлений частиною четвертою статті 559 ЦК України, повинен обчислюватись саме з цієї дати, у зв`язку із чим дійшли помилкового висновку про стягнення з поручителя на користь банку кредитної заборгованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суддів та вважає, що порука є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України,

а тому дійшла висновку про скасування ухвалених у справі судових рішень в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» коштів за кредитним договором із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки ОСОБА_2 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 20 561,14 грн до ухвалення судового рішення, а суд касаційної інстанції дійшов висновку про задоволення її касаційної скарги, то судовий збір підлягає стягненню з банку на користь держави.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня

2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 20 561,14 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, номер рахунку отримувача (стандарт ІВАN): UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування платежу: «Судовий збір (Верховний Суд, 055)», символ звітності банку: 207.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович