Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 552/1697/19

провадження № 61-37389св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представники заявника: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

суб`єкт оскарження - державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківська Юлія Володимирівна,

заінтересована особа (стягувач) - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Пряднікової О. В., Хіль Л. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Київський ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області) Гречківської Ю. В. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Скарга мотивована тим, що заочним рішенням Київського районного суду

м. Полтави від 07 червня 2016 року стягнуто із ОСОБА_4 (після зміни прізвища « ОСОБА_1 ») на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 933,10 доларів США, пені у розмірі 99 018,66 грн,

а також 37 548,22 грн судових витрат, на підставі чого 12 вересня 2016 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ

у Полтавській області винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень із примусового виконання зазначеного судового рішення.

Зазначала, що у зв`язку із повним фактичним виконанням нею рішення суду, банк 02 жовтня 2017 року направляв на адресу Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області заяву про закінчення виконавчого провадження, проте лише 23 лютого 2018 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження та постанову про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 251 588,37 грн.

Вважала, що державним виконавцем не вчинялися дії, спрямовані

на примусове стягнення суми заборгованості, остання була сплачена

у добровільному порядку боржником, а, отже, правових підстав для стягнення виконавчого збору у такому випадку не було.

За таких обставин, ОСОБА_1 просила суд: визнати неправомірними

дії державного виконавця Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ

у Полтавській області Гречківської Ю. В. щодо винесення постанови

у виконавчому провадженні № 52182365 від 23 лютого 2018 року про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 251 588,37 грн та скасувати вказану постанову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року

у задоволенні скарги ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_1 , відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки виконавче провадження було закінчено згідно постанови державного виконавця

від 23 лютого 2018 року у відповідності до пункту 9 частини першої

статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем здійснювались заходи щодо примусового виконання, а тому, суд першої інстанції вважав, що з урахуванням норм частини третьої

статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», останнім обґрунтовано винесено постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому державний виконавець діяв у межах та на підставі наданих йому повноважень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , оскаржила його до суду апеляційної інстанції.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року апеляційну скаргу адвоката Шеховцової О. І., яка діє в інтересах

ОСОБА_1 , задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 березня 2018 року скасовано та постановлено нову ухвалу, якою задоволено скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 .

Визнано неправомірними дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю. В. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні № 52182365 від 23 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251 588,37 грн.

Скасовано постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю. В. у виконавчому провадженні № 52182365 від 23 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 251 588,37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є передчасною, оскільки прийнята без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження», у редакції чинній на час виникнення правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, Київський відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, посилаючись на порушення судами норм матеріально та процесуального права, просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для задоволення вимог скарги, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства України

та Закону України «Про виконавче провадження».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Київського районного суду м. Полтави.

У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського

ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області Гречківської Ю. В. щодо винесення постанови у виконавчому провадженні № 52182365

від 23 лютого 2018 року про стягнення виконавчого збору призначено

до розгляду.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , у якому заявник посилався на те, що касаційна скарга є безпідставною та такою, що

не підлягає задоволенню, оскільки судом апеляційної інстанції у повному обсязі з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, надано належну оцінку всім доказам, поясненням

та запереченням, наданим сторонами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 червня 2016 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до

ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено. Стягнуто

з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 24 липня 2008 року № 0

за кредитом та процентам у розмірі 90 933,10 доларів США, за пенею - 99 018,66 грн, понесенні судові витрати у розмірі 37 548,22 грн (а. с. 63-64).

На підставі вказаного рішення Київським районним судом м. Полтави було видано 29 серпня 2016 року виконавчий лист № 552/1697/16-ц (а. с. 95-96).

12 вересня 2016 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52182365 та надано строк для самостійного виконання рішення до 19 вересня 2016 року (а. с. 81).

28 вересня 2017 року боржником ОСОБА_1 за межами виконавчого провадження було сплачено на рахунок банку

16 225,00 доларів США у рахунок кредиторської заборгованості,

що підтверджується копією квитанції № 10 (а. с. 110).

При цьому, сторони самостійно погодили підстави для анулювання іншої частини кредитної заборгованості.

28 вересня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» направляло

ОСОБА_1 повідомлення про анулювання боргу, а саме основної суми боргу (кредиту) у розмірі 74 708,10 доларів США, анулювання суми процентів - 18 042,87 доларів США та штрафних санкцій (пені) -

99 018,66 грн (а. с. 109).

02 жовтня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» направляв на адресу Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області заяву про закінчення виконавчого провадження на підставі частини дев`ятої

статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із повним фактичним виконанням (а. с. 137).

Аналогічні заяви направлялися банком на адресу виконавчої служби також 09 лютого 2018 року та 14 лютого 2018 року (а. с. 85).

21 грудня 2017 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_1 , якою оголошено у розшук належний їй транспортний засіб, зокрема автомобіль Skoda Octavia (а. с. 82).

08 лютого 2018 року постановою державного виконавця Київського ВДВС

у м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області було змінено назву сторони виконавчого провадження, якою змінено прізвище боржника

з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а. с. 84).

23 лютого 2018 року державним виконавцем Київського ВДВС м. Полтави Головного ТУЮ у Полтавській області було взято до уваги заяву стягувача (ПАТ «УкрСиббанк») від 02 жовтня 2017 року та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору

у розмірі 251 588,37 грн (а. с. 87-90).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга Київського відділу державної виконавчої служби

м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції

не відповідає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 124 Конституції України закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується

за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня

2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується закріпленням

у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин

у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка

в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання

на всій території України. За пунктом 9 частини третьої

статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд

та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

від 04 листопада 1950 року.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24) Європейський суд з прав людини застосовував поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність, включно з питаннями, що належать

до юрисдикції певних категорій судів.

05 жовтня 2016 року набрали чинності Закон України від 02 червня

2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон

№ 1404-VIII) та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця у березні 2018 року, на спірні правовідносини поширюється дія саме Закону № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень

та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно

до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії

чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду

в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону

№ 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією

та проведенням виконавчих дій, і накладенням штрафу, прийнятих

у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження

№ 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року

у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18)

та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 04 березня 2020 року

у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).

З огляду на викладене, спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню

в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження

у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині

з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно

від доводів касаційної скарги.

Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції не встановив природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосували норми процесуального права, судове рішення щодо вирішення зазначених вимог підлягає скасуванню,

а провадження у справі - закриттю.

Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд її вимог з приводу протиправності дій державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гречківської Ю. В. при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Керуючись статтями 255, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби

м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2018 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії

та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції

у Полтавській області Гречківської Юлії Володимирівни щодо винесення постанови у виконавчому провадженні № 52182365 від 23 лютого

2018 року про стягнення виконавчого збору закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович