справа № 489/1807/20 провадження №2/489/1655/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

встановив:

У квітні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ремешевський Є.А. звернувся до суду з позовом про стягнення з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6575,16 грн., а також 840,80 грн. судового збору та 2102,00 витрат на професійну правничу допомогу.

Як на підставу позовних вимог вказано, що позивач ОСОБА_1 працював у ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» інспектором по роботі із державною виконавчою службою групи з позовної роботи ВПЗ у період з 28.08.2018 по 15.10.2019. У зв`язку із системною затримкою та невиплатою загробної плати позивач змушений був звільнитися з роботи за власним бажанням з підстав, передбачених частиною третьою статті 38 КЗпП України. Згідно статті 116 КЗпП України відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу 59846,23 грн. нарахованої заборгованості станом на 15.10.2019. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.03.2020 стягнуто з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 59846,23 грн. заборгованості по заробітній платі та 56436,79 грн. компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 16.10.2019 по 13.03.2020 (103 робочих дні) із розрахунку 547,93 грн. середньоденного заробітку. Заборгованість відповідачем була виплачена лише 31.03.2020. Таким чином, за період з 13.03.2020 по 30.03.2020 (12 робочих днів) з відповідача підлягає стягненню в рахунок компенсації затримки розрахунку при звільненні 6575,16 грн. Також підлягаю стягненню понесені позивачем витрати на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» надав до суду відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. У відзиві вказано, що в ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» склалося вкрай критичне становище, пов`язане з низьким рівним розрахунків абонентів. Посилаючись та те, що основною діяльність підприємства є надання послуг з теплової енергії споживачам, які мають значну заборгованість за спожиті послуги, що ускладнює своєчасне проведення розрахунків по заробітній платі з працівниками, тому неможливість своєчасного розрахунку з позивачем при звільненні виникла не з вини відповідача. Незважаючи на це, відповідач неодноразово звертався до позивача надати реквізити банківського рахунку для перерахування заробітної плати (листи № 3378/04 від 07.11.2019, № 3660/04 від 27.11.2019, які були надіслані рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення). Але позивач в своєму листі від 15.01.2020 вказав, що не має банківського рахунку та бажає отримати заробітну плату в касі ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». Після чого були підготовлені усі необхідні документи, але позивач в касу підприємства не звернувся. Проте звернувся з усним проханням перерахувати грошові кошти на рахунок, платіжні реквізити якого разом із заявою надав лише 27.03.2020. У зв`язку із цим розрахунок по заборгованості проведений 31.03.2020, так як 28 і 29.03.2020 були вихідними днями.

Крім того, згідно рішенням суду середній заробіток необхідно було виплатити за період затримки з 16.10.2019 по 13.03.2020. Заборгованість по заробітній платі та присуджений судом середній заробіток виплачені 31.03.2020. Позивач просить стягнути середній заробіток починаючи з 13.03.2020, що суперечить встановленому порядку обчислення строків, оскільки сума середнього заробітку за вказану дату вже стягнута рішенням суду. Тому, на користь позивач підлягає стягненню середній заробіток за період з 14.03.2020 по 30.03.2020 в сумі 6027,23 грн. (11 роб.днів х 547,93 середньоденної заробітної плати), а не заявлені позивачем 6575,16 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу то при аналізі наданих представником документів не вбачається, що послуги згідно договору надаються саме в рамках розгляду справи № 489/1807/20, а не будь-якої іншої справи. Разом з тим, Верховний Суд неодноразово висловлювався та наголошував, що безумовною підставою для стягнення витрат на правову допомогу є конкретизація справи, в якій такі дії було вчинено (справа № 821/1594/17). Крім того, надана суду квитанція № 11 від 14.04.2020 не є фінансовим документом, так як не відповідає вимогам статі 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положенню про форму і зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 № 13 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350, зокрема зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), які мають бути нанесені при виготовленні бланка квитанції. За таких обставин, понесені позивачем витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають через недоведеність.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.03.2020 по справі № 489/149/20 стягнуто з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 59846,23 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в сумі 56436,79 грн. за період з 16.10.2019 по 13.03.2020 (103 робочих дні) із розрахунку 547,93 грн. середньоденного заробітку.

Вказана в рішенні суду заборгованість відповідачем виплачена позивачу 31.03.2020, що сторонами не оспорюється.

Таким чином, обставини встановленні наведеним вище рішенням суду та розміру і дати фактичного погашення відповідачем присудженої судом заборгованості на підставі частини першої, четвертої статті 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 16.10.2019 по 13.03.2020 відповідачем ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» виконано 31.03.2020.

Таким чином період затримки остаточного розрахунку, який не охвачений рішенням суду, становить з 14.03.2020 по 30.03.2020, про що вірно вказано у відзиві відповідача.

За такого, з урахуванням встановленого рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.03.2020 середньоденного заробітку 547,93 грн., середній заробіток відповідно до статті 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, складає 6027,23 грн. (11 роб.днів х 547,93).

При цьому, суд погоджується з доводами відповідача про те, що 13.03.2020 не повинен включатися в розрахунок, так як цей день входить в період розрахунку середнього заробітку, який підлягає виплаті відповідно до рішення суді від 13.03.2020.

Щодо доводів відповідача про те, що листами від № 3378/04 від 07.11.2019, № 3660/04 від 27.11.2019 позивачу пропонувалося повідомити реквізити банківського рахунку для перерахування заборгованості, які позивач повідомив лише 26.03.2020 та після цього 31.03.2020 була погашена присуджена судом заборгованість, то вони не є підставою для звільнення відповідача від обов`язку, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Крім того, при ухваленні рішення від 13.03.2020 судом досліджувалися обставини щодо направлення відповідачем вказаних вище листів позивачу та повідомлення останнім про відсутність банківського рахунку, а тому він бажає отримувати заробітну плату в касі підприємства.

Також відповідно до пунктів 1.2, 2.10 постанови Правління Національного Банку України від 15.12.2004 № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» депонована заробітна плата - це готівкові кошти, що одержані підприємствами (підприємцями) для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам.

Підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту).

Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей.

Між тим, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України відповідач не надав доказів того, що заборгованість по заробітні платі перед позивачем обліковувалася як депонована, що є підтвердженням вжиття роботодавцем заходів до своєчасного погашення заборгованості та відповідно впливає на доведеність відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні.

Не є підставою для відмови в позові і доводи відповідача про заборгованість споживачів по розрахунках за споживу теплову енергію, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин, враховуючи досліджені та оцінені докази, суд приходить до висновку про часткове заколення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку за період з 14.03.2020 по 30.03.2020, сума якого складає 6027,23 грн. В іншій частині стягнення середнього заробітку вимоги задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

При розподілі судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеному позову (91,66 %) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 770,67 грн.

Крім того, в позовній заяві представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2102,00 грн., проти чого відповідач заперечує через недоведеність таких витрат.

Згідно матеріалів справи, несення вказаних вище витрат підтверджено Договором про надання професійної (правничої) допомоги від 13.04.2020, актом № АП-00012 приймання-передачі наданих послуг, згідно якого загальна вартість наданих послуг становить 2102,00 грн. (формування правової позиції, підготовка позову та подання його до суду), та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 11 від 14.04.2020 на суму 2102,00 грн., підставою в якій вказано Договір про надання професійної (правничої) допомоги від 13.04.2020.

Із умов пункту 1 Договору про надання професійної (правничої) допомоги від 13.04.2020 слідує, що предметом послуг є представництво «Клієнта», підготовка позовних заяв, відзивів, заперечень, клопотань, зустрічних позовів, заяв та інших процесуальних документів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку та інших виплат, а також інших судових справ, які виникли, або можуть виникнути зі спірних правовідносин.

Договором також визначено вартість однієї години послуги адвоката, яка складає 1051,00 грн. (пункт 5).

Відповідно до акту приймання передачі наданих послуг адвокатом витрачено надання послуг з формування правової позиції, підготовки позову та подання його до суду дві години.

Таким чином, суд вважає достатнім та конкретним обґрунтуванням в позовній заяві та наведеними вище доказами витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, через що доводи відповідача про не підтвердження позивачем несення вказаних витрат саме по цій справі є безпідставними.

З огляду на предмет і підстави позову та наявні у справі докази несення позивачем витрат на професійну правничу допомогу безпідставними є і доводи відповідача про не співмірність витрат на оплату послуг адвоката. Не спростовують факту несення таких витрат і посилання відповідача на невідповідність квитанції до прибуткового касового ордеру вимогам законодавства.

Тому враховуючи наведене та часткове задоволення позовних вимог, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України на користь позивач з відповідача пропорційно задавленому позову підняють стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1926,69 грн. (2102,00 х 91,66 %).

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні за період з 14.03.2020 по 30.03.2020 в розмірі 6027,23 грн. з вирахуванням при сплаті податків та інших обов`язкових платежів, а також 770,67 грн. судового збору та 1926,69 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач - Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», , місцезнаходження: м. Миколаїв, вул.Миколаївська, 5-а.

Повний текст судового рішення складено 09.06.2020.

Суддя І.В.Коваленко