Номер провадження: 22-ц/813/4207/20
Номер справи місцевого суду: 500/8475/18
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т. П.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» (далі - ТОВ «Укрфінанс»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому після збільшення позовних вимог (а.с. 2-4, 49-51) просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг за договором позики №2017-04-01736 від 21.10.2017 року в сумі 35 579,66 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс», адреса місцезнаходження юридичної особи: 68601, Одеська область, м.Ізмаїл, просп.Суворова,60, оф.18, , до ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення сум заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 09 березня 1999 року, індивідуальний ідентифікаційний номер - « НОМЕР_2 », на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» суму заборгованості за договором позики №2017-04-01736 від 21 жовтня 2017 року в загальній сумі 20641,66 (двадцять тисяч шістсот сорок одна гривня шістдесят шість копійок), яка складається з: суми основного боргу - 1500,00 грн.; відсотків за користування грошовими коштами - 15920,00 грн.; пені - 100,00 грн.; індекс інфляції - 3121,66 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 09 березня 1999 року, індивідуальний ідентифікаційний номер - « НОМЕР_2 », на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» судовий збір в розмірі 1021,96 (одна тисяча двадцять одна гривня дев`яносто шість копійок) грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд змінити рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2019 року та в позовних вимогах ТОВ «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики - відмовити.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ТОВ «Укрфінанс» не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 21.10.2017 року між ТОВ «Укрфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір позики за №2017-04-01736 (далі - Договір), згідно якого відповідач отримав позику у сумі 1500,00 грн. з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732% річних).

Відповідно до п.3.1 Договору позичальник зобов`язався 09.11.2017 року повернути позикодавцю отриману позику та сплатити відсотки за користування позикою у сумі 2100,00 грн.

Згідно п.п.7.1, 7.2, 7.2.1 Договору при простроченні сплати відсотків більше ніж на три дні, позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 250 грн., у разі невиконання позичальником зобов`язань по погашенню позики у терміни, вказані в п.3.1 договору позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню з розрахунку 2% за кожен день від суми заборгованості, що накопичилася. Сума заборгованості, що утворилася, включає в себе основний борг, капіталізовані відсотки, штраф та раніше нараховану пеню.

Пунктом 4.4 Договору визначено, що будь - які кошти, отримані позикодавцем від позичальника, спрямовуються на погашення зобов`язань позичальника, в наступному порядку: - фіксована єдиноразова винагорода; пеня за прострочення зобов`язань; відсотки по позиці; сума позики.

В порушення умов Договору, відповідач платежі належним чином не здійснював та заборгованість не погасив.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, що, оскільки, відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошової суми не виконав, тому суд вважав можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача борг відповідно до наданого розрахунку за Договором №2017-04-01736 від 21.10.2017 року у загальному розмірі 20641,66 грн., який складається з: суми основного боргу - 1500,00 грн.; відсотків за користування грошовими коштами 578 дні - 15920,00 грн.; пені - 100,00 грн. та індексу інфляції за період з 21.10.2017 року по 21.05.2019 року - 3121,66грн.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Припиняється зобов`язання частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до прибуткових касових ордерів від 14.06.2018 року, 26.06.2018 року 16.04.2018 року, 26.04.2018 року, 09.12.2017 року, 25.02.2018 року, 25.11.2017 року, 02.12.2017 року, 25.11.2017 року, 17.11. 2017 року (а.с. 17-19) ОСОБА_1 здійснював платежі в загальній сумі 3170 грн.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що враховуючи вищевикладене, він виконав всі свої зобов`язання по договору позики № 2017-04-01736 від 21.10.2017 року, оскільки всього по вказаному договору він повинен був сплатити станом на 09.12.2017 року 2100 грн., з яких: 1500 грн. - основний борг та 600 грн. - проценти за користування грошима.

Однак, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що вищевказані платежі на загальну суму 3170 грн. не були зараховані в рахунок погашення основного боргу, а були зараховані, як фіксована одноразова винагорода передбачена п.7.2 договору в розмірі 250 грн. та оплата суми пені, у відповідності до п. 4.4. Договору, оскільки оплата суми заборгованості проводилась невчасно та не в повному обсязі, тому доводи апеляційної скарги висновків суду в цій частині не спростовують.

Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «Укрфінанс» щодо стягнення з відповідача пені судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, враховуючи, що розмір суми нарахованої пені значно перевищує розмір збитків, а також, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку щодо зменшення розміру пені до 100 грн.

Крім того, апеляційний суд також погоджується із розрахунком індексу інфляції наданим позивачем за період з 21.10.2017 року по 21.05.2019 року у розмірі - 3121,66 грн.

Твердження апелянта, що інфляція розрахована невірно, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки позивачем здійснено розрахунок суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних з простроченої суми. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість розрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, відповідачем суду не було надано.

Висновки районного суду зроблено щодо всіх заявлених позивачем вимог та на підставі поданих позивачем доказів, яким дана правильна оцінка. У рішенні наведені мотиви, з яких суд надає перевагу одним доказам над іншими і його висновки в цій частині є обґрунтованими.

У зв`язку з наведеним неможливо погодитись з доводами апеляційної скарги про неналежну оцінку доказів та невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи і ці доводи не відносяться до тих, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість ухвалення судового рішення щодо скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Безпідставними є і доводи апелянта щодо пропуску строку позовної давності.

Так, відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Стаття 253 ЦК України встановлює, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, або іншого обв`язку.

Оскільки відповідно до прибуткового касового ордеру №2017-04-01736 від 26.06.2018 року ОСОБА_1 сплатив 1000 грн., суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для відмови в задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся в суд з позовом через шість місяців після останньої оплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимим доказами, вони були предметом дослідження в суді першої інстанції висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази,що стосуються фактів,на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфінанс» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05.06.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда