Провадження № 2/712/525/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 червня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Пересунька Я.В.,

при секретарі - Дядюрі І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод при будівництві паркану між земельними ділянками,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог від 23 січня 2020 року просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у будівництві нового паркану, на місці старого паркану, що межує між земельними ділянками №13 та АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що йому на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_2 .

Вказаний будинок межує з будинком та земельною ділянкою АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

Він має намір побудувати між їх земельними ділянками нову огорожу, оскільки наявну огорожу збудовано дуже давно і вона перебуває в занедбаному стані.

Для цього він за власні кошти придбав відповідні матеріали та найняв робітників, які розпочали будівництво нової огорожі, але відповідач зруйнувала свіжозбудовану будівельниками цегляну кладку, не дозволяє продовжити будівництво, створює конфліктну ситуацію та влаштовує скандали.

Відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує свою поведінку тим, що позивач має будувати нову огорожу не на місці старої, що існувала там ще до приватизації суміжних земельних ділянок, а за рахунок зменшення його земельної ділянки, що призведе до відповідного збільшення земельної ділянки відповідача.

З метою досудового врегулювання спору він 12 квітня 2018 року звернувся з листом до відповідача, в якому пропонував вирішити спір, але на його пропозицію відповідач не відреагувала.

Позиція відповідача є необґрунтованою ще й з тих підстав, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 листопада 2008 року у справі № 2-1731/08, залишеним у силі ухвалою Верховного Суду України від 9 листопада 2011 року, було підтверджено, що межа між суміжними земельними ділянками позивача та відповідача проходить по встановленому в 1984 році старому паркані, який наразі майже завалився та перебуває в непридатному стані. Під час розгляду справи № 2-1731/08 судами було встановлено, що межові знаки по границі землекористування не встановлювались, оскільки межі земельної ділянки в натурі збігаються з огорожею, поворотними точками межі є стовпи існуючої огорожі; при проведенні геодезичних обмірів претензій з боку суміжних землекористувачів не заявлено. Крім того, ОСОБА_2 під час розгляду тієї справи сама не заперечувала тієї обставини, що розмежуванням земельних ділянок є існуюча огорожа, а стовпи старої огорожі є поворотними точками.

Позивач просив звернути увагу й на те, що йому немає куди відступати вглибину своєї земельної ділянки, оскільки таким чином він впритул наблизиться до стіни свого житлового будинку, що не дозволить її обслуговування.

До того ж, старий паркан є межею між їх земельними ділянками, тому на відповідача також покладено обов`язок утримувати паркан в належному стані, але вона навмисно скидає сміття під огорожу, висаджує біля паркану кущі та дерева, заважає будівництву нового паркану на місці старого, а на всі зауваження пропонує звернутись до суду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 9 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

26 грудня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 . Відзив, із урахуванням доповнень від 6 лютого 2020 року, обґрунтовано тим, що матеріали справи не містять будь-яких висновків землевпорядних організацій щодо встановлення межі між суміжними земельними ділянками в натурі, що не дає право позивачу зводити новий паркан. Відповідач також звернув увагу й на те, що позовна вимога ОСОБА_1 про надання дозволу на вчинення будь-якої конкретної дії не передбачена цивільним законодавством як спосіб захисту. Крім того, позивач не доводить належними та допустимими доказами чинення йому перешкод відповідачем при будівництві паркану. Щодо посилань позивача на преюдиційний характер рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 2-1731/08, то в ній учасники справи відрізняються від тих, що беруть участь у цій справі.

24 січня 2020 року до суду надішли заперечення позивача на відзив відповідача на позов, в яких ОСОБА_1 посилається на те, що ним додається CD-R, із якого чітко вбачається чинення відповідачкою перешкод йому при будівництві нового паркану між їх земельними ділянками на місці старого. Крім того, спір між сторонами щодо межі між земельними ділянками відсутній, оскільки рішеннями судів ще в 2008-2011 роках було встановлено, що межа між їх земельними ділянками проходить по старій огорожі, стовпці якої є поворотними точками межі між земельними ділянками, і до цього часу існування збудованого в 1984 році старого паркану влаштовувало ОСОБА_2 (а.с. 63-67)

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 6 березня 2020 року, яку внесено до протоколу судового засідання, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У вступному слові в судовому засіданні 19 травня 2020 року ОСОБА_1 та його адвокат Топор А.І. позов підтримали.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 2 червня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_2 - Новіка В.І. про відвід судді.

У вступному слові в судовому засіданні 2 червня 2020 року адвокат Новік В.І. проти задоволення позову заперечив.

Заслухавши вступне слово позивача і його адвоката, а також адвоката відповідача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 лютого 2018 року є власником земельної ділянки площею 640 кв.м., кадастровий номер: :03:005:0043, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана обставина підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № витягу 114117218 (а.с. 7).

Відповідно до державного акта серії ЧР № 24-1-1552, виданого 3 серпня 1998 року, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 762,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 53).

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є суміжними землекористувачами; правовстановлюючі документи на землю жодної із сторін у судовому порядку не скасовувались.

Статтею 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно із ч. 1 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Статтю 108 ЗК України визначено, що у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді цієї справи суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 має довести безпідставне чинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод йому у будівництві нового паркану на місці старого паркану між їх суміжними земельними ділянками, а також законність своїх дій та те, що таке будівництво не порушуватиме прав відповідача як суміжного землекористувача.

Водночас самі по собі заперечення суміжного землекористувача щодо відновлення іншим суміжним землекористувачем раніше існуючого паркану, який є межею між суміжними земельними ділянками, чи будівництва нового паркану на місці старого, без належних обґрунтувань своєї поведінки, можуть свідчити про зловживання своїми правами та порушувати правила добросусідства.

У позовній заяві позивач зазначав, що вирішив збудувати новий паркан на місці старого між їх земельними ділянками, але ОСОБА_2 у 2019 році чинила перешкоди такому будівництву.

Надаючи оцінку цим доводам, суд дійшов наступних висновків.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що, зокрема, між його батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_2 раніше існував судовий спір щодо оскарження батьком державного акта ОСОБА_2 на землю і рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування про виділення їй земельної ділянки.

Під час минулого судового спору постало питання про межу між їх земельними ділянками та про існування збудованого ОСОБА_4 у 1984 році паркану, стовпці якого, як встановили суди, і є поворотними точками межі між суміжними земельними ділянками.

Із досліджених судом матеріалів цивільної справи № 2-1731/08 Соснівського районного суду м.Черкаси встановлено, що в лютому 2008 року ОСОБА_4 (спадщину після смерті якого прийняв ОСОБА_1 ) звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Черкаської міської ради, управління земельних ресурсів у м.Черкаси про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради та державного акта на право приватної власності на землю. Позовні вимоги мотивував тим, що до 2007 року йому не було відомо про отримання ОСОБА_2 у 1998 році державного акта на свою земельну ділянку по АДРЕСА_1 , меж якої він як суміжний землекористувач та власник земельної ділянки по АДРЕСА_2 - не погоджував, а відтак не доприватизував частину частину земельної ділянки, що проходить по межі земельних ділянок.

При ухваленні рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 листопада 2008 року, суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 522 від 26 червня 1998 року ОСОБА_2 передано в приватну власність земельну ділянку площею 762,9 кв.м. по АДРЕСА_1 та видано державний акт на право приватної власності на землю. ОСОБА_4 рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 4-40 від 4 жовтня 2007 року передано в приватну власність земельну ділянку площею 640 кв.м. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господароських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Судом на той час досліджувались матеріали, на підставі яких виконавчим комітетом Черкаської міської ради були прийняті рішення про приватизацію обох земельних ділянок та встановлено, що під час підготовки технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право приватної ласності на земельну ділянку ОСОБА_4 , межові знаки по границі землекористування не встановлювались, оскільки межі земельної ділянки в натурі збігаються з огорожею, поворотними точками межі є стовпи існуючої огорожі.

Залишаючи в силі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 листопада 2008 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 , Верховний Суд України в ухвалі від 9 листопада 2011 року зазначив, що межа між обома земельними ділянками була визначена самим позивачем ОСОБА_4 шляхом установлення в 1984 році паркану, який існував і на час приватизації земельної ділянки відповідачкою в 1998 році, та що під час приватизації позивачем земельної ділянки у 2007 році межові знаки на границі землекористування не визначались, оскільки межі земельних ділянок у натурі збігаються з існуючим парканом.

Таким чином, судами було встановлено ту обставину, що після приватизації земельної ділянки ОСОБА_2 у 1998 році, а також ОСОБА_4 у 2007 році межі їх земельних ділянок у натурі збігалися з існуючим парканом, який був збудований ОСОБА_4 у 1984 році, і цієї обставини жодна із сторін не заперечували.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З огляду на положення ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України суд вважає, що вищевказані обставини у справі № 2-1731/08 Соснівського районного суду м.Черкас є преюдиційними для розгляду цієї справи та не потребують повторного доказування.

Доводи адвоката Новіка В.І. про те, що у справі № 2-1731/08 брав участь ОСОБА_4 , а в цій справі бере участь його син ОСОБА_1 , а тому відсутня преюдиційнійсть встановлених раніше обставин - є безпідставними. Преюдиція як підстава звільнення від доказування у цивільному процесі поширюється як на обидві сторони спору, так і на правонаступників однієї із сторін, яка брала участь у справі раніше (у нашій справі - ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_4 ), оскільки правонаступник замінює сторону і всі права та обов`язки сторони переходять до нього.

Крім того, відповідачем у свою чергу не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що існуючий з 1984 року паркан на межі її земельної ділянки із земельною ділянкою позивача - був збудований повністю чи частково на її земельній ділянці, чи що будівництво за рахунок позивача нового паркану на місці старого будь-яким чином порушує її права.

Досліджений у судовому засіданні 2 червня 2020 року CD-R з відеозаписами (який було надано стороною позивача в підотовчому судовому засіданні, відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України та було переглянуто з дотриманням вимог ст. 238 ЦПК України) свідчить про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 і його найманим робітникам при будівництві паркану між суміжними земельними ділянками № 13 та АДРЕСА_2 на місці старого паркану між цими ж земельними ділянками (а.с. 79).

Аналіз цього доказу спростовує твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_2 не чинить перешкод позивачу при будівництві паркану і що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Крім того, суд враховує надані позивачем докази (фотографії) щодо похилого стану старого паркану між суміжними земельними ділянками (а.с. 23-25). Заперечень щодо їх неавтентичності від представника відповідача не надходило.

З огляду на викладене, аналіз наданих сторонами доказів у їх сукупності свідчить про те, що відповідача необхідно зобов`язати не чинити перешкод ОСОБА_1 при будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано в 1984 році, між земельними ділянками № 13 та АДРЕСА_2 , що не порушить прав відповідача та дозволить врегулювати довготривалий земельний спір між ними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 12-13, 19, 81, 82, 89, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 40, 78, 79, 81, 90, 91, 106-108, 152 ЗК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 при будівництві нового паркану на місці старого паркану, який було збудовано в 1984 році, між земельними ділянками № 13 та АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у виді судового збору в розмірі 768 грн 40 коп.

Призначити судове засідання з розгляду питання про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням представника позивача - на 16 год. 30 хв. 9 червня 2020 року, встановивши строк до 4 червня 2020 року включно для подання доказів щодо понесених таких судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання через Соснівський районний суд м. Черкаси апеляційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків, з урахуванням положень пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України щодо набрання законної сили судовими рішеннями під час дії встановленого Кабінетом Міністрів України карантину, або після розгляду справи в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції, якщо таке рішення не буде скасовано.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 );

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП встановити не вдалось, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення виготовлено 9 червня 2020 року.

Суддя: Я.В. Пересунько