Постанова

Іменем України

29 травня 2020 року

м. Київ

справа № 595/1076/17

провадження № 61-42267св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Переволоцька сільська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року у складі судді Содомори Р. О. та на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року у складі колегії суддів: Ткача З. Є., Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , Переволоцької сільської ради про скасування рішень Переволоцької сільської ради та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішеннями сесій Переволоцької сільської ради № 78 від 29 листопада 2016 року, № 91 від 19 грудня 2016 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на складання технічної документації та затвердження технічної документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:001:0706, площею 0,2400 га, та для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :02:001:0707, площею 0,0817 га.

Рішенням Переволоцької сільської ради № 120 від 28 квітня 2017 року вказані земельні ділянки передано ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність.

Позивач вважав зазначені рішення незаконними, оскільки земельна ділянка, що передана у власність відповідачеві, відноситься до категорії земель загального користування і не могла передаватись у власність громадянам. У зв`язку з чим було порушено її право на користування природними об`єктами, зокрема криницею, яка розміщена на спірній земельній ділянці.

Крім того, відповідач, ставши власником земельної ділянки, самовільно загородила частину дороги та криницю, допустила забруднення криниці, облаштувавши від неї на відстані 1,5-2 метри септик, та не допускає позивача, щоб очистити криницю та користуватися нею.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення сесії Переволоцької сільської ради № 78 від 29 листопада 2016 року, № 91 від 19 грудня 2016 року, № 120 від 28 квітня 2017 року та зобов`язати ОСОБА_2 , Переволоцьку сільську раду звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки загального користування, ліквідувати септик і огорожу.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вважав, що Переволоцька сільська рада, затверджуючи технічну документацію та передаючи у власність ОСОБА_2 земельні ділянки: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , за кадастровим номером :02:001:0706, площею 0,2400 га, для ведення особистого селянського господарства за кадастровим номером :02:001:0707, площею 0,0817 га, діяла в межах своїх повноважень.

Позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів, а тому вимоги про позбавлення ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки, та зобов`язання ОСОБА_2 та Переволоцької сільської ради звільнити захоплену земельну ділянку є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10 серпня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з Бучацького районного суду Тернопільської області.

У вересні 2018 року справу № 595/1076/17 передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 квітня 2020 року вказану справу призначено судді-доповідачу Сімоненко В. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга, з урахуванням доповнень до касаційної скарги, мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, та не надали належної правової оцінки факту розміщення криниці на землях, що перебували в загальному користуванні до моменту передачі їх у власність ОСОБА_2 , що свідчить про порушення судами положень статті статті 83 ЗК України.

Крім того, свідченням незаконності спірних рішень сільської ради є те, що акт обстеження земельних ділянок та узгодження їх від 02 грудня 2016 року позивач як власник суміжної земельної ділянки не підписував.

Відзив на касаційну скаргу

У вересні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просить суд касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 року - без змін.

Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набула права власності на землю, яке є непорушним, а межі між земельними ділянками позивача і відповідача не змінювалися і встановлені відповідно до рішення суду у справі № 1903/2236/2012. Суди дійшли законного та вмотивованого висновку про недоведеність порушеного права ОСОБА_1 , у зв`язку з чим обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 10 березня 2016 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про зобов`язання відновити межі та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою відмовлено, залишивши земельні ділянки по фактичних межових знаках, згідно додатку № 1 до висновку експерта № 6342/13-22 від 10 червня 2014 року (справа № 1903/2236/2012 року).

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 03 листопада 2016 року визнано право власності на спадкове майно за ОСОБА_2 , що залишилося після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Переволоцької сільської ради Бучацького району, Тернопільської області за № 78 від 29 листопада 2016 року надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Переволоцької сільської ради Бучацького району, Тернопільської області за № 91 від 19 грудня 2016 року затверджено акт обстеження земельних ділянок та внесення зміни в рішення 8 сесії 7 скликання Переволоцької сільської ради № 78 від 29 листопада 2016 року.

Рішенням Переволоцької сільської ради Бучацького району, Тернопільської області за №120 від 28 квітня 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) та передачу їх у власність.

ОСОБА_2 надано дозвіл на складання технічної документації та затверджено технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за кадастровим номером НОМЕР_1 :02:001:0706, площею 0,2400 га, для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться в АДРЕСА_1 та за кадастровим номером НОМЕР_2 :0707, площею 0,0817 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказані земельні ділянки передано ОСОБА_2 безоплатно у приватну власність.

Судам встановлена, що технічна документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 , розроблена на основі рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 грудня 2015 року. Межа між сусідніми домоволодіннями не змінювалась.

Мотивувальна частина.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59-2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 4 ЦПК України передбачає право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом, позивач не зазначив та не довів належними і допустимими доказами порушення його прав та охоронюваних законом інтересів у зв`язку з прийняттям оскаржуваних актів, що є обов`язковою підставою для їх скасування.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його прав та не надано доказів на підтвердження того, коли і на підставі чого такі права в нього виникли, адже відповідно до положень вищенаведених статті 4 ЦПК України 2004 року, статей 15, 16 ЦК України суд може захистити лише ті права особи, які їй належали і які було порушено відповідачами.

Крім того, відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі; враховуючи правомірний правовий результат вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій, підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши вказані норми матеріального права, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2018 року та на постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 05 липня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров