1Справа № 335/373/20 2/335/956/2020
28 травня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., за участю секретаря судового засідання Косатої М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.
Позивач посилається на те, що вона та третя особа є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач є племінником покійного чоловіка позивачки - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач з 2001 року не проживає у зазначеній квартирі, з реєстраційного обліку добровільно не знявся, витрати по сплаті комунальних послуг не сплачує, у зв`язку з чим тягар по сплаті комунальних послуг лягає на позивача.
Позивач надала суду заяву у якій просить розгляд справи здійснювати у її відсутності, вимоги позову підтримує, просить його задовольнити.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованими листами із повідомленнями. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомив, відзив не надав. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та їй належить 1/3 частина квартири, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2009 року по справі № 2-2081/09/0818, та 1/3 частина квартири, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28.09.2005 року, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради.
Іншим співвласником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28.09.2005 року є донька позивачки ОСОБА_5 (на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 прізвище ОСОБА_5 .
ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 20.10.1994 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит суду Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 23.01.2020 року №01-17/02/0236
Згідно актів від 13.06.2019 року за підписом сусідів сусідніх квартир, які засвідчені начальником відділу по роботі з абонентами МКП «ОСНОВА» ОСОБА_7 - ОСОБА_2 , зі слів сусідів квартир у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає з 2001 року і до теперішнього часу.
Згідно акту про фактичне не проживання громадян від 28.12.2019 року за підписом ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які є мешканцями буднику за адресою: АДРЕСА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не мешкає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , з 2001 року і до теперішнього часу.
Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не мешкає.
Добровільно відповідач з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачеві перешкоди у здійсненні права власності, які зокрема полягають у тому, що позивач змушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг.
Згідно з положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права на користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Захист цивільних прав шляхом позбавлення особи права користування квартирою належить судам.
Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням.
Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири, - позивачу у здійсненні ним права власності, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідача права користування квартирою.
Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сім`ї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
У зв`язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог в частині примусового зняття з реєстрації відповідача, оскільки позивачем невірно вибрано спосіб захисту.
Крім того, рішення про зняття з реєстрації приймається уповноваженими посадовими особами органів реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не зверталась до органів реєстрації, а також орган реєстрації не є відповідачем у цій справі, суд вважає, що вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4,11-13, 19, 136, 259, 263, 265 , 279 274-279, 280-283 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя: Н.І. Рибалко