Справа № 495/5971/17
№ провадження 2/495/1411/2020
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 червня 2020 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа № 495/5971/17,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2017 року представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 71475, 36 грн за кредитним договором № б/н від 27.07.2012 року, судові витрати у розмірі 1600, 00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 27.07.2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач, у свою чергу, прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором.

В зв`язку з порушенням виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором б/н від 27.07.2012 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2017 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» кредитну заборгованість на загальну суму 71475, 36 грн., яка складається з наступного: 2432, 22 грн. - заборгованість за кредитом; 60444, 36 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4719, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф /фіксована частина/; 3379, 78 грн. штраф /процентна складова/. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 1600, 00 грн..

Не погоджуючись з винесеним рішенням суду, відповідач 18.12.2019 року звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2020 року, заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Башкірова Сергія Володимировича про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Поновлено пропущений строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заочне рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2017 року по цивільній справі №495/5971/17 за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано і призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження.

Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надавши клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує, просить розглядати справу у його відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення від 18.05.2020 року, у яких вказав, що жодних доказів укладання кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 матеріали справи не містять, крім того наполягав на пропуску строку позовної давності та просив врахувати позицію ВСУ, викладену у постанові 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, згідно якої зазначив, що позивач не надав підтверджень, що саме ці Умови, що приєднані до позову розумів та погодився, підписуючи анкету-заяву відповідач.

Окрім того, надані позивачем довідка про умови кредитування та Витяг з Умов та Правил відповідачем не підписані, заперечуються, тож їх не можна вважати погодженими. Отже, з наявних у справі доказів неможливо встановити на яких умовах отримано кошти та яким чином здійснювалося нарахування відсотків за користування коштами, а також порядок і розмір нарахування пені і штрафів.

Тому, у зв`язку з вищевикладеним просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв та пояснень, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Матеріалами справи встановлено, що 27.02.2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н, згідно з умовами якого осатаній мав отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому до укладення договору.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 30.06.2017 рік становить загальну суму 71475, 36 грн., яка складається з наступного: 2432, 22 грн - заборгованість за кредитом; 60444, 36 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4719, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн штраф /фіксована частина/; 3379, 78 грн штраф /процентна складова/.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вказував у своєму позові позивач, договір про надання банківських послуг, що підписаний між Банком та ОСОБА_1 складається з анкети-заяви позичальника разом з пам`яткою клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів Банку.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Позивач вказує, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, проте суд не погоджується з даним ствердженням, адже, за змістом даної норми - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, проте Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.02.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.08.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витягу з Тарифів, на який зокрема посилається позивач, що не дає змогу встановити факт ознайомлення з ними відповідача під час укладання договору , вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаного правового висновку дійшов ВСУ, у викладеній ним постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у наведеній вище постанові вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника від 27.07.2012 року, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Судом встановлено, що Витяг з Тарифів Банку та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можливо розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27.07.2012 року шляхом підписання анкети-заяви.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд не погоджується з ствердженнями позивача, що розмір та підстави стягнення визначені сторонами в самому договорі, оскільки за відсутності обґрунтованих підтверджень прийняття відповідачем цих умов, вказане є необґрунтованим.

Вказана правова позиція узгоджується з постановою ВСУ від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17.

Суд також зауважує, що у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА 3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Разом з тим, у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил, зазначена сума отримання кредиту у розмірі 8000 грн.

З розрахунку заборгованості, доданого Банком до позовної заяви, достовірність якого в частині врахування здійснених відповідачем виплат не заперечувалась жодною із сторін, вбачається, що відповідач здійснював непоодиноку оплату за картковим рахунком грошових сум, остання з якого відбулась 07.02.2013 у розмірі 70,63 грн.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України, вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статті 1056-1 ЦК України , розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У заяві позичальника від 15 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, що не є правомірним.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вказаний висновок кореспондується з позицією ВСУ, викладеною у постанові від 04.09.2019 року у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18.

Будь-яких належних доказів на спростування суми заявлених вимог про стягнення тіла кредиту та відсутності заборгованості за кредитом, відповідачем не надано.

За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням вимог чинного законодавства, та застосування їх до фактичних правовідносин, прийнявши до уваги правову позицію ВСУ викладену у постанові від 03.07.2019 року, справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, у постанові від 04.09.2019 року у справі № 647/248/17 провадження № 61-27059св18, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми неповернутого тіла кредиту у розмірі 2432,22 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840, 80 грн.

В решті позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити як в необґрунтованих.

Керуючись ст. ст. 530,633,634,638,1050,1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом у розмірі 2432,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 840, 80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ПАТ Комерційний банк «Приватбанк», , рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50,

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 11 червня 2020 року.

Суддя: