Провадження №2/592/620/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Катрич О.М.

за участю секретаря судового засідання - Подпрятова А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач та її представник звернулися до суду з вищезазначеним позовом, який мотивують тим, що між відповідачами 04.08.2012р. було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час та вже майже більше чотирьох років шлюбні відносини між відповідачами фактично припинені. Вони не надають один одному ніякої моральної та психологічної підтримки і не беруть ніякої участі у житті один одного.

В червні 2014 року відповідачка ОСОБА_3 приїхала із дитиною в м. Суми та проживала разом із позивачкою (своєю свекрухою) ОСОБА_1 до лютого 2015 року, після чого разом із сином поїхала до своїх батьків в м. Рошаль Московської області, Росія. В той час відповідач ОСОБА_2 перебував в автономній Республіці Крим в реабілітаційному центрі, де проходив відповідне лікування та реабілітацію через зловживання наркотиками. Потім він також поїхав до родичів своєї дружини в м. Рошаль. Відповідачі знову почали зловживати алкоголем та їх направили в реабілітаційний центр в м. Нижній Новгород, де вони проходили реабілітацію в реабілітаційному центрі для осіб, які зловживають спиртними та наркотичними засобами.

14 вересня 2016 році незнайомі позивачці люди привезли до неї її малолітнього онука ОСОБА_4 на постійне місце проживання.

Натомість самі відповідачі знову проходили лікування та реабілітацію в реабілітаційних центрах в м. Нижній Новгород та м. Єкатеринбург (Росія), де проживали та працювали.

В жовтні 2017 року відповідач ОСОБА_2 повернувся в м. Суми та проживав разом з позивачкою (своєю матір`ю) та своїм малолітнім сином ОСОБА_4 приблизно до літа 2018 року. В січні 2018 року він проходив лікування та реабілітацію в реабілітаційному центрі м. Суми.

Після чого відповідач ОСОБА_2 виїхав до Польщі на заробітки де був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, та наразі перебуває в польській в`язниці, звідки надсилає своїй матері листи, в яких просить її піклуватися про їхнього із відповідачкою сина.

З 14 вересня 2016 року позивачка із відповідачем стали проживати окремо, до певного часу кожний з батьків взагалі про дитину не цікавилися, не телефонували йому жодного разу та взагалі не цікавилися ані його здоров`ям та розвитком, ані його вихованням.

Відповідачка ж ОСОБА_3 в 2017 році переїхала проживати до Автономної Республіки Крим, де перебувала до літа 2019 року, а потом також приїхала до м. Суми, нібито заради того, щоб жити разом із своїм сином, але нічого в неї не склалося, в м. Суми вона знову почала вживати наркотики та алкоголь. Наразі вона перебуває в реабілітаційному центрі м. Суми, де проходить чергову реабілітацію та лікування.

Під час перебування в м. Суми відповідачкою було вчинено декілька кримінальних правопорушень, та навіть за одне правопорушення її вже було засуджено та Ковпаківським районним судом м. Суми був постановлений вирок по справі № 592/16010/19 (Провадження № 1- кп/592/636/19) від 22.11.2019 року. Також дві кримінальних справи за обвинуваченням ОСОБА_3 перебувають у провадженні судді Зарічного районного суду м. Суми (№ справи 591/6727/19; кримінальні провадження №№ 1-кп/591/832/19 та 1-кп/591/749/19).

Отже, син відповідачів - ОСОБА_4 , проживає разом з позивачкою. Позивачка повністю забезпечує його матеріально, піклуєтьсь про нього, приймає участь у його повсякденному житті, навчає життєвим та моральним цінностям та взагалі виховує його одноособово. Одягає та приймає активну участь в його всебічному розвитку.

Відповідачі за все життя своєї дитини ні яким чином не проявляють батьківської турботи. Більше того, ведуть абсолютно аморальний спосіб життя.

Ані батько, ані мати ОСОБА_4 практично не відвідують його, не телефонують йому, не приймають участі у його вихованні, вони взагалі не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; відповідачі не спілкуються з дитиною для його нормального самоусвідомлення; відповідачі не надають дитині культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для . тримання нею освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини.

Позивачка вважає, що ухиляння відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини на протязі вже більше трьох років, відсутність будь-якої добровільної матеріальної та моральної допомоги протягом цього тривалого часу, відсутність інтересу до життя сина ОСОБА_4 є підставами для позбавлення їх батьківських прав по відношенню до дитини. Тому просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 .

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися, надали заяви, в яких фактично позовні вимоги визнають. (а.с.58-60)

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. надав суду висновок від 31.03.2020 року згідно якого Служба у справах дітей СМР не заперечує проти позову.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які підтвердили ті обставини, на які посилається позивач та її представник.

Заслухавши позивача, представника позивача, свідків перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між відповідачами 04.08.2012 року було укладено шлюб (а.с. 14). Відповідачі мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 15).

Згідно довідки громадської організації «Здорова Молодь» від 22.11.2019 року , мати дитини- відповідачка ОСОБА_3 проходила курс реабілітації в Р .Ц. « Здоров`я» та отримує психосоціальну допомогу від алкогольної залежності з 07.11.2019 року і знаходиться в ньому і на даний час. (а.с. 27). Крім цього, під час перебування в м. Суми відповідачкою було вчинено декілька кримінальних правопорушень, та за одне правопорушення її вже було засуджено та Ковпаківським районним судом м. Суми був постановлений вирок по справі № 592/16010/19 (Провадження № 1- кп/592/636/19) від 22.11.2019 року. Також дві кримінальних справи за обвинуваченням ОСОБА_3 перебувають у провадженні судді Зарічного районного суду м. Суми (№ справи 591/6727/19; кримінальні провадження №№ 1-кп/591/832/19 та 1-кп/591/749/19) (а.с. 32)

В свою чергу, батько дитини- ОСОБА_2 також з 05.01.2018 року по 05.05.2018 року проходив курс реабілітації в Р .Ц. « Здоров`я» та отримував психосоціальну допомогу від наркозалежності, (а.с. 26) на даний час, він відбуває покарання у виправному закладі м. Гданськ, Польща у якості ув`язненого з 26.03.2019 року п 25.03.2021 року. (а.с.50)

Син відповідачів - ОСОБА_4 проживає разом з позивачкою, тобто бабусею ОСОБА_1 . Позивачка повністю забезпечує його матеріально, піклуєтьсь про нього, приймає участь у його повсякденному житті, навчає життєвим та моральним цінностям та взагалі виховує його одноособово. Одягає та приймає активну участь в його всебічному розвитку, піклується про нього, що підтверджується показаннями свідків та довідками, наданими з Сумського дошкілького навчального закладу № 22 « Джерельце» та медичних закладів (21-25).

Відповідачі за все життя своєї дитини ні яким чином не проявляють батьківської турботи. Більше того, ведуть абсолютно аморальний спосіб життя, про що заперечень не надали.

Ані батько, ані мати ОСОБА_4 практично не відвідують його, не телефонують йому, не приймають участі у його вихованні, вони взагалі не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; відповідачі не спілкуються з дитиною для його нормального самоусвідомлення; відповідачі не надають дитині культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти та взагалі не цікавиться подальшою долею дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини.

Оскільки, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача та представника позивача, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими й такими що підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивачки у дольовому порядку судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп., тобто по 384 грн. 20 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 13, 76, 141, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у дольовому порядку в сумі 768 грн. 40 коп., тобто по 384 грн. 20 коп. з кожного

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Катрич