СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2215/20

пр. № 2-о/759/286/20

21 травня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2020 р. представник заявник звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме: встановити факт, що ОСОБА_2 належать на праві власності за договором купівлі-продажу АВП №993552 від 04.04.2001 посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д., за реєстровим №1664 від 04.04.2001, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заяву обгрунтовує, тим що заявник є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 , однак ним було виявлено втрату договору купівлі-продажу АВП №993452 від 04.04.2001 посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д., за реєстровим №1664 з приводу чого 16.11.2017 заявник розмістив оголошення в номері газети Авізо, також в листопаді 2017 р. ОСОБА_2 звертався до КДНА з проханням видачі дублікату втраченого договору, але 22.11.2018отримав відповідь про відмову, крім цього 21.08.2018 рішенням Святошинського районного суду м. Києва було задоволено позовні вимоги та визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після померлої матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , інший власник вищезазначеної квартири ОСОБА_3 безвісно відсутній за місцем фактичного проживання вже більше 15 років та спору стосовно права власності зазначеної квартири між співвласниками квартири немає, внаслідок чого встановлення факту належності на праві власності ОСОБА_2 зазначеної квартири необхідне для державної реєстрації за ним на праві власності квартири.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.02.2020 відкрито провадження по справі (а.с. 21).

Сторони у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 25-27).

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Суд, вважає за можливе розгляд справи у відсутність заінтересованої ооби, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д. від 04.04.2001 №1664 на праві власності зареєстрована квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Заявником було подано оголошення у пресу Aviso №89 про втрату договору купівлі-продажу, посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д. від 04.04.2001 №1664 (а.с. 4).

Як вбачається із відповідді НП України ГУНП у м. Києві Святошинське УП 16.12.2015 на спецлінію «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про те, що 10 років тому безвісно зник її брат гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеними заходами встановити місце знаходження ОСОБА_3 не виявилося можливим, в подальшому пошук не проводився, оскільки вказана громадянка відмовилася від написання письмової заяви щодо даної події (а.с. 6).

13.01.2016 на підставі висновку розгляд перевірки ЄО №89974 від 16.12.2015 закінчено (а.с. 7).

Згідно відповідді Київського державного нотаріального архіву від 20.12.2019 №4457/01-17 на №5721/02-05 від 10.12.2019 щодо видачі дубліката договору встановлено, що не можливо видати дублікат зазначеного договору квартири, посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д. від 04.04.2001 №1664 у зв`язку із тим, що покупцями в договорі виступають три особи, а так як на примірнику договору зазначено що він був складений, підписаний та посвідчений у двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а другий видається покупцеві, то цей договір може перебувати на зберіганні в одного з покупців, тому просили особисто звернутися із заявами від кожного з покупців або їх представників на підставі довіреності до Київського державного нотаріального архіву для отримання дублікату (а.с. 8).

Згідно ст. 315 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (чинним у за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо).

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно до п.17 зазначеної постанови, факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Таким чином, на підставі досліджених письмових матеріалів справи, суд вважає, що факт про встановлення що ОСОБА_2 належать на праві власності за договором купівлі-продажу АВП №993552 від 04.04.2001 посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д., за реєстровим №1664 від 04.04.2001, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а отже, заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

заяву представника заявника ОСОБА_1 поданої в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 належать на праві власності за договором купівлі-продажу АВП №993552 від 04.04.2001 посвідченого ПН КМНО Степаненком В.Д., за реєстровим №1664 від 04.04.2001, 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В.Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 26.05.2020.