Справа № 361/2422/20
Провадження № 4-с/361/70/20
У Х В А Л А

05 червня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Селезньової Т.В., при секретарі Лопатинській С.А., розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари скаргу ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича у виконавчому провадженні ВП №56936419, боржник Державне підприємство Завод порошкової металургії, про повернення виконавчого документа стягувачу -

встановив:

Заявник, який є стягувачем у виконавчому провадженні, в своїй скарзі просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 28.11.2019р. у виконавчому провадженні №56936419 про повернення стягувачеві судового наказу, виданого 18.06.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/3535/18; та постанову від 29.11.2019р. у виконавчому провадженні №59392112 про повернення стягувачеві судового наказу, виданого 01.04.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/2276/19; зобов`язати керівника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області протягом десяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням у даній справі подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачеві коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та повідомити про зазначені дії в установленому порядку.

Скарга обґрунтована тим, що Броварським міськрайонним судом Київської області стягувачу видано два судових накази (судовий наказ від 18.06.2018, і судовий наказ від 01.04.2019), якими з ДП Завод порошкової металургії стягнуто на користь стягувача заборгованість по заробітній платі. За даними судовими наказами були відкриті виконавчі провадження; примусове виконання здійснювалось Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, останній виконавець за даними провадженнями був ОСОБА_2 . Однак 28.11.2019р. і 29.11.2019р. відповідно у вказаних виконавчих провадженнях державний виконавець ОСОБА_2 виніс дві постанови, якими виконавчі документи повернув стягувачу на підставі п.9 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження, у мотивувальній частині постанови вказав, що боржник ДП Завод порошкової металургії значиться у переліку Додатку № 1 до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації від 07.07.1999 № 847-XIV, та що згідно пункту третього розділу ІІІ Закону України Про визнання таким, що втратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 №145-ІХ забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України Про виконавче провадження щодо об?єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об?єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Разом з цим, при винесені оскаржуваних постанов державним виконавцем не було враховано того, що боржник ДП Завод порошкової металургії є державним підприємством, тому при стягненні з нього коштів за виконавчим документом необхідно керуватися нормами спеціального закону, яким є Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 № 4901-VI, а вимог цього закону виконавець не виконав. Крім того, стягувач зазначив, що обидві оскаржувані постанови державного виконавця він не отримав, про їх існування дізнався лише з АСВП, після чого одразу подав скаргу.

Стягувач подав до суду заяву про розгляд скарги у її відсутності.

Боржник, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду скарги в судове засідання не з?явився, будь яких пояснень з приводу скарги до суду не надіслав.

Суд витребував з відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Київській області суду матеріали виконавчого провадження. Дані документи до суду надійшли.

Ні від державного виконавця, ні від самого відділу письмових пояснень з приводу скарги не надійшло.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно із ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

З наданих доказів судом встановлено:

На підставі судового наказу, виданого заявнику 18.06.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/3535/18 про стягнення 104665,82грн. (заборгованість по зарплаті) було відкрито виконавче провадження №56936419.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 28.11.2019р. у виконавчому провадженні №56936419 повернуто стягувачеві судовий наказ, виданий 18.06.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/3535/18; підстава повернення: п. 9 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження.

( в постанові помилково вказано дату видання судом судового наказу «від 25.07.2018р.», разом з тим , виходячи з ідентичності номеру справи, у якій видано судовий наказ, розміру суми до стягнення, та інших ідентифікуючих ознак, суд виходить з того, що в постанові допущено описку, яка по суті не змінює її змісту. Суд виходить з того, що вказаною оскаржуваною постановою стягувачу був повернутий судовий наказ, виданий судом 18.06.2018р., а не 25.07.2018р., як вказано помилково у оскаржуваній постанові про його повернення стягувачу).

На підставі судового наказу, виданого заявнику 1.04.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/2276/19 про стягнення 112353,13грн. (заборгованість по зарплаті) було відкрито виконавче провадження №59392112.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 29.11.2019р. у виконавчому провадженні №59392112 повернуто стягувачеві судовий наказ, виданий 01.04.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/2276/19. Підстава повернення: п. 9 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження.

( в постанові помилково вказано дату видання судом судового наказу «від 10.05.2019р.», разом з тим , виходячи з ідентичності номеру справи, у якій видано судовий наказ, розміру суми до стягнення, та інших ідентифікуючих ознак, суд виходить з того, що в постанові допущено описку, яка по суті не змінює її змісту. Суд виходить з того, що вказаною оскаржуваною постановою стягувачу був повернутий судовий наказ, виданий судом 1.04.2019р., а не 10.05.2019р., як вказано помилково у оскаржуваній постанові про його повернення стягувачу).

Дані дві постанови заявник оскаржує.

З оскаржуваних постанов старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича видно, що підставою повернення стягувачу виконавчих документів було таке:

В ході примусового виконання даного виконавчого документу встановлено, що у відповідності до норм визначеної статтею 1 Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847-ХІУ від 07.07.1999 затверджено перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з додатком 1, серед яких у переліку значиться боржник - юридична особа Завод порошкової металургії. Згідно п. З розділу НІ Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №145-ІХ від 02.10.2019 забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Аналізуючи доводи скарги і ті обставини, які вказані виконавцем у оскаржуваних постановах, та аналізуючи норми закону, що регулюють дані питання, суд робить такі висновки:

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до Додатку № 1 до ЗУ «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» №847-ХІУ від 07.07.1999 ДП Завод порошкової металургії входить до переліку таких підприємств.

Згідно розділу третього ЗУ Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

За змістом ст. 4 цього закону ч.1 - виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Ч.2 - У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Ч.3 - Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача. Ч.4. У разі відсутності необхідних документів та відомостей кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, про порядок виплати коштів з якого державний виконавець повідомляє в установленому порядку стягувача не пізніше наступного дня після перерахування коштів. Ч.5. Кошти, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, перераховуються стягувачу протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей. Ч.6. Перерахування коштів за рішенням суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у тримісячний строк з дня надходження документів та відомостей, необхідних для цього, з одночасним направленням повідомлення про виплату коштів державному виконавцю, державному підприємству або юридичній особі. 7. Державний виконавець протягом десяти днів з дня отримання такого повідомлення виносить постанову про заміну стягувача на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, з одночасним направленням повідомлення такому органу.

Враховуючи, що ні закон про виконавче провадження, ні ЦПК України, ні інші закони, які регулюють у певних випадках питання виконання судових рішень, не передбачає можливості вчинення виконавцем виконавчих дій поза межами виконавчого провадження, то слід зробити висновок, що вказані у ст.4 закону дії він мав би зробити в межах відкритого виконавчого провадження, і відповідно такі дії мали б бути ним вчинені до повернення виконавчого листа стягувачу, в тому числі і з підстав, передбачених у п.9 ч.1 ст.37 закону про виконавче провадження.

Державний виконавець, чиї дії оскаржуються, не надав суду письмових пояснень з цього приводу, не надав суду також відповідних документів на підтвердження того, що ним виконано всі дії, передбачені в ч.ч.3-7 статті 4 вказаного спеціального закону, який у даному випадку був обов`язковим для застосування, оскільки ним врегульовано порядок виконання судових рішень ( в тому числі і судових наказів, які є видом судового рішення), у яких боржником є державне підприємство.

Тому суд дійшов висновку, що обидві оскаржувані постанови виконавцем винесені передчасно, і тому такі постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Скарга в цій частині вимог обґрунтована і підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про покладення на державного виконавця зобов`язання вчинити конкретні подальші дії у виконавчому приладженні, то суд виходить з того, що виконавець у своїй діяльності керується вимогами закону, який підлягає застосуванню, і не вимагається детального інструктажу судом посадової особи щодо застосування тих норм закону, які він має застосувати.

При цьому суд також враховує, що заявник у скарзі не просить визнати протиправною бездіяльність виконавця з цього приводу (з приводу невчинення дій, зазначених у ст.4 спеціального закону), і зокрема, він не надав суду доказів того, що він (стягувач) звертався до виконавця з відповідним клопотанням (заявою) та/або що виконавець відмовився вчиняти певні дії у протиправний для стягувача чи у інший незаконний спосіб, що давало б суду підстави для втручання і для визнання бездіяльності протиправною та для покладення на вказану посадову особу обов`язку вчинити конкретну, протиправно не вчинену ним дію. Скасування оскаржуваної постанови судом має наслідком відновлення виконавчого провадження. Надалі слід вважати, що у виконавчому провадженні державний виконавець діятиме у відповідності до приписів законів, які підлягають застосуванню, в тому числі і з урахуванням приписів вказаного закону Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, в тому числі і з урахуванням тих вимог закону, через невиконання яких суд скасовує оскаржувані постанови, -про що зазначено у даній ухвалі суду. Крім того, у разі невиконання державним виконавцем певних виконавчих дій та рішень, стягувач має право і можливість дані питання вирішити у виконавчому провадженні, користуючись своїми правами сторони виконавчого провадження, зокрема шляхом подання відповідних клопотань державному виконавцю щодо вчинення ним необхідних на думку стягувача виконавчих дій, а у разі подальшої протиправної бездіяльності - оскаржити допущену бездіяльність у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд не вбачає підстав для покладення на посадову особу, чиє рішення оскаржуються, зобов`язання виконати конкретно вказані заявником дії, передбачені спеціальним законом Про гарантії держави щодо виконання судових рішень.

Разом з тим, скасовуючи оскаржувані рішення державного виконавця , наслідком чого має бути відновлення виконавчого провадження, суд в ухвалі зазначає про зобов`язання керівника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області вирішити питання про відновлення виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 447,450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича у виконавчому провадженні ВП № 56936419, та у виконавчому провадженні ВП № 59392112, боржник Державне підприємство Завод порошкової металургії, - задовольнити частково;

скасувати Постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 28.11.2019р. у виконавчому провадженні №56936419 про повернення стягувачеві судового наказу, виданого 18.06.2018 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/3535/18;

зобов`язати керівника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області вирішити питання про відновлення виконавчого провадження.

скасувати Постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області Качанова Михайла Олександровича від 29.11.2019р. у виконавчому провадженні №59392112 про повернення стягувачеві судового наказу, виданого 01.04.2019 Броварським міськрайонним судом Київської області по справі 361/2276/19;

зобов`язати керівника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального юстиції у Київській області вирішити питання про відновлення виконавчого провадження.

Строк подання апеляційної скарги на ухвалу - 15 днів з дня складення повної ухвали. У разі, якщо ухвалу не буде вручено в день її складення учасник справи має право на поновлення строку оскарження, якщо подасть апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Броварський міськрайонний суд Київської області згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повна ухвала виготовлена 05.06.2020р.

Суддя Т.В. Селезньова