Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 757/19701/15-ц

провадження № 61-13185св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

представник відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником - ОСОБА_5 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року у складі судді Васильєвої Н. П. та постанову Апеляційного суду

м. Києва від 12 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Кулікової С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя.

Позов мотивовано тим, що вони з ОСОБА_4 перебували у шлюбі з березня 2002 року, рішенням Печерського районного суду м. Києва

від 06 жовтня 2010 року шлюб було розірвано. Вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які залишились проживати з нею.

Зазначала, що за період перебування у шлюбі з ОСОБА_4 ними було придбане певне майно, яке підлягає поділу. Крім того, заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на час звернення до суду з цим позовом становила 69 071 грн 17 коп., що відповідно до частини третьої

статті 70 СК України є підставою для збільшення її частки у спільній сумісній власності, набутої за час шлюбу з ОСОБА_4 , до 2/3 частин.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд збільшити її частку у спільному майні, набутому нею та ОСОБА_4 за час перебування у шлюбі до 2/3 частин; здійснити поділ спільного майна, а саме: виділити їй у власність 35/100 частини квартири АДРЕСА_1 , автомобіль Toyota Land Cruiser Prado легковий

універсал-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 виділити у власність із спільного майна квартиру АДРЕСА_2 , земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0014 площею 0,2339 га, розташовану на території Білогородської сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області, земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0057, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,1795 га, земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0060, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,1795 га, земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0061, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області площею 0,1779 га.

Припинити право часткової власності ОСОБА_8 на 50/100 частин квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру

АДРЕСА_1 . Визначити порядок виконання рішення суду шляхом часткового зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1 613 000 грн та стягнути з ОСОБА_4 на її користь 219 573 грн 33 коп. компенсації частини вартості спільного майна подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розподіллено спільне майно подружжя таким чином: квартиру, розташовану за адресою:

АДРЕСА_3 , що складається з двох житлових кімнат житловою площею 30,40 кв. м, загальною площею 50,50 кв. м, загальною вартістю 1 652 000 грн, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, залишено у спільному користуванні сторін.

Виділено на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 кожному по 17,5 відсотків квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , вартістю долі кожного 564 550 грн, залишивши вказані частки у спільному користуванні сторін.

Виділено на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0014, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю

299 875 грн. Виділено на праві власності ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0057, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю 224 375 грн.

Виділено на праві власності ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0060, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю

224 375 грн, визнавши за ним право власності на вказану земельну ділянку, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Виділено на праві власності ОСОБА_4 земельну ділянку, кадастровий номер :04:001:0061, розташовану на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області

вартістю 222 375 грн, визнавши за ним право власності на вказану земельну ділянку, припинивши право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку.

Виділено ОСОБА_1 на праві власності автомобіль Toyota Land Cruiser Prado легковий універсал-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Виділено ОСОБА_4 на праві власності автомобіль LexusGS 350 легковий седан, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 різницю у вартості долей спільного майна подружжя у розмірі 121 308 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження підстав для збільшення її долі у спільному майні подружжя, суд першої інстанції дійшов висновку, що долі кожного із подружжя є рівними і у грошовому вигляді складають по 2 255 288 грн за кожним. При поділі майна подружжя суд першої інстанції прийняв до уваги наступне: квартира АДРЕСА_2 належить по 50/100 частин кожному з подружжя. Жодна із сторін не бажає, щоб їй було виділено в натурі всю вказану квартиру, тому вказану квартиру суд залишив у спільному користуванні подружжя. У квартирі АДРЕСА_1 50/100 частин її належить на праві власності відповідачеві, а позивачеві - 15/100 частин вказаної квартири на підставі договору дарування від 09 березня 2005 року, 35/100 частин у цій квартирі належить сторонам на праві власності, при цьому позивачем не сплачено суму цієї частки на депозитний рахунок, тому 35/100 частин вказаної квартири має залишитись у спільному користуванні сторін.

Жодна зі сторін не бажала отримати у свою власність при розподілі майна земельні ділянки. Оскільки їх чотири, суд першої інстанції вважав за можливе виділити кожному з подружжя по дві земельні ділянки.

Стосовно розподілу автомобілів, то суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що автомобіль Toyota Land Cruiser Prado легковий універсал-В,

2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , має бути виділений позивачеві, а автомобіль Lexus GS 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 - відповідачеві. Таким чином вартість майна, що виділяється позивачеві складає 2 133 980 грн. Вартість майна, що виділяється відповідачеві складає 2 376 596 грн, що на 121 308 грн більше його долі у спільному майні подружжя. Різниця у вартості долей в сумі

121 308 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , задоволено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року скасовано. Позовні вимоги задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно, загальною вартістю 6 988 296 грн, що складається з: 35/100 частин квартири АДРЕСА_1 , вартістю 3 226 000 грн; автомобіля Toyota Land Cruiser Prado ( VIN НОМЕР_5 ), реєстраційний номер НОМЕР_6 , вартістю

600 000 грн; квартири АДРЕСА_2 вартістю 1 652 000 грн; земельних ділянок з кадастровими номерами :04:001:0014 і площею 0,2339 га, :04:002:0057 і

площею 0,1795 га, :04:002:0060 і площею 0,1795 га, :04:002:0061 і площею 0,1779 га, розташовані на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, загальною вартістю 971 000 грн; коштів від продажу автомобіля Lexus GS 350, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , у сумі 539 296 грн.

У порядку поділу спільного майна подружжя: визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру

АДРЕСА_1 , автомобіль Toyota Land Cruiser Prado (VIN НОМЕР_5 ), реєстраційний номер НОМЕР_6 , на загальну суму 3 826 000 грн; визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру

АДРЕСА_2 , земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0014 і площею 0,2339 га, :04:002:0057 і площею 0,1795 га, :04:002:0060 і площею 0,1795 га, :04:002:0061 і площею 0,1779 га, розташовані на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та кошти від продажу автомобіля Lexus GS 350, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на загальну суму

3 162 296 грн; припинено право часткової власності ОСОБА_4 на

1/2 частку 35/100 частин квартири АДРЕСА_1 ; припинено право часткової власності ОСОБА_1 на

1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0014 і площею 0,2339 га, :04:002:0057 і площею 0,1795 га, :04:002:0060 і площею 0,1795 га, :04:002:0061 і площею 0,1779 га, розташовані на території Білогородської сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області; залишено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado ( VIN НОМЕР_5 ), реєстраційний номер НОМЕР_6 , у власності ОСОБА_1 ; залишено кошти від продажу автомобіля Lexus GS 350, 2008 року випуску, VIN НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , у сумі 539 296 грн, у власності

ОСОБА_4 ; припинено право часткової власності ОСОБА_4 на 50/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за належну йому частку у спільному майні подружжя у розмірі, попередньо внесеному ОСОБА_1 на депозит Печерського районного суду

м. Києва у сумі 46 760 грн та на депозит Апеляційного суду м. Києва у сумі 285 092 грн, шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_4 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції не було враховано, що заявлений до розгляду суду спір полягав у необхідності поділу майна, а визначення судом першої інстанції права власності на частки на квартири у спільному майні подружжя не вирішило спір щодо поділу цього майна, адже за правилами статей 69, 71 СК України, статей 364, 370 ЦК України в результаті поділу спільне майно повинно бути поділено в натурі. Тобто, нормами чинного сімейного та цивільного законодавства передбачено, що поділ майна, виділ спільного майна подружжя здійснюється лише в натурі.

Законним, справедливим та таким, що враховує права та інтереси неповнолітніх дітей, буде поділ майна подружжя, що передбачає виділення позивачу квартири АДРЕСА_1 , з одночасним припиненням частки відповідача в цій квартирі, та автомобіля Toyota Land Cruiser Prado, реєстраційний номер НОМЕР_6 , які фактично перебувають у користування позивача. Враховуючи виділення у власність відповідача квартири АДРЕСА_2 повністю, припинення 50/100 частки позивача з урахуванням вищевказаних обставин не суперечить його інтересам.

Виходячи з фактичного користування квартирою

АДРЕСА_2 , земельними ділянками з кадастровими номерами :04:001:0014 і площею 0,2339 га, :04:002:0057 і площею 0,1795 га, :04:002:0060 і площею 0,1795 га, :04:002:0061 і площею 0,1779 га, розташовані на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та легковим автомобілем Lexus GS 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та його подальшого продажу відповідачем, такі об`єкти повинні бути виділені відповідачу, загальна вартість майна, що підлягає виділенню відповідачу становить 3 162 296 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення судових витрат наступним чином: скасувати в частині стягнення з нього на користь держави судового збору у сумі 22 552 грн 88 коп. та стягнення з

ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 898 грн 88 коп. та розподілити судові витрати наступним чином: стягнути з нього на користь ОСОБА_1 730 грн 80 коп. судового збору та 4 227 грн 84 коп. витрат на проведення експертизи. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Зупинено дію постанови Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що вартість всієї квартири АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта

від 30 вересня 2016 року, складає 3 226 000 грн. Тобто вартість

35/100 частини цієї квартири, які є спільною сумісною власністю сторін, відповідно складає 3 226 000 ? 35/100 = 1 129 100 грн. У зв`язку з цим загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю подружжя складає 4 891 396 грн, а не 6 988 296 грн, як зазначено в постанові апеляційного суду. Суд апеляційної інстанції фактично відніс до спільного майна всю квартиру АДРЕСА_1 , хоча в цій квартирі лише 35/100 є спільною власністю сторін, а 50/100 та 15/100 є особистою приватною власністю відповідача та позивача відповідно за договорами дарування.

У порушення статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги вийшов за межі позовних вимог, присудивши відповідачу компенсацію у розмірі 331 852 грн, оскільки у суді першої інстанції позивач не заявляла вимогу про стягнення з неї на користь відповідача компенсації.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У липні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_4 , поданий представником - ОСОБА_5 , у якому вона просила вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі

з 27 березня 2002 року (а. с. 7, т. 1).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 8, 9, т. 1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2010 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 26).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 липня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі

1/3 частини щомісячного доходу (а. с. 27, 28).

Під час шлюбу сторони придбали майно: на ім`я ОСОБА_1

35/100 частин квартири

АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу від 15 вересня 2005 року;

по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2008 року; на ім`я ОСОБА_1 чотири земельні ділянки, розташовані на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області кадастрові номери :04:001:0014, :04:001:0057, :04:001:0060, :04:001:0061 (а. с. 10, 16, 17-22).

Крім того, придбано два автомобілі: на ім`я ОСОБА_1 автомобіль Toyota Land Cruiser Prado легковий універсал-В, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; на ім`я ОСОБА_4 автомобіль

Lexus GS 350, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 30 вересня 2016 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 складає 3 226 000 грн; вартість квартири

АДРЕСА_2 складає 1 652 000 грн; загальна вартість земельних ділянок складає 971 000 грн, в тому числі: кадастровий номер :04:001:0014 , розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю 299 875 грн; кадастровий номер :04:001:0057, розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю 224 375 грн; кадастровий номер :04:001:0060, розташованої на території Білогородської сільської ради

Києво-Святошинського району Київської області вартістю 224 375 грн; кадастровий номер :04:001:0061, розташованої на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вартістю 222 375 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_4 , подана представником -

ОСОБА_5 , підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплене у

статті 368 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої

статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови

від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нову постанову про поділ майна подружжя, апеляційний суд помилково виходив із вартості 35/100 частини квартири

АДРЕСА_1 у розмірі 3 226 000 грн, оскільки, відповідно до висновку експерта від 30 вересня 2016 року такий розмір вартості всієї квартири, а не 35/100 її частини. Зазначення у постанові саме такої суми вплинуло на загальну вартість майна, що підлягає поділу та визначення ідеальної долі кожного з власників.

При цьому судом апеляційної інстанції при перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції не було враховано зазначені вимоги закону про те, що вартість майна, що підлягало поділу, мала визначатись на час розгляду справи, а суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у травні 2017 року, виходив із вартості всієї квартири станом

на 30 вересня 2016 року та не перевірив доводів сторін щодо вартості цього спірного майна на час його поділу.

Виходячи з системного аналізу положень статей 57 і 62 СК України, майно, що належало одному з подружжя на праві особистої приватної власності у порядку статті 57 СК України, повністю та автоматично не перетворюється у спільну сумісну власність. Спільна сумісна власність виникає лише у порядку, визначеному статтею 62 СК України, тобто право спільної сумісної власності виникає на частку майна, яка істотно збільшилася внаслідок умов, передбачених цим законом, з урахуванням частини, яка належала одному із подружжя на праві особистої приватної власності.

Визнаючи за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та припиняючи право часткової власності ОСОБА_4 на 50/100 частини вказаної квартири, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що це не суперечить інтересам відповідача, оскільки вказана частина квартири належить останньому за договором дарування від 09 березня 2005 року і відповідно до пункту 2 частини першої статті 57 СК України є особистою приватною власністю ОСОБА_4 .

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану представником - ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович