Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 202/26101/13-ц

провадження № 61-7852св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року у складі суддів: Петешенкової М. Ю., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_1 ,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк»), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 11 серпня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір № HEK0AN13827630, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у сумі 12 696 доларів 27 центів США зі сплатою 0,15 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2015 року.

З метою забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору ОСОБА_1 передала в заставу банку автомобіль марки CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ ; легковий автомобіль кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладений договір поруки № 167.

Оскільки боржник неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, станом на 16 листопада 2012 року виникла заборгованість у розмірі 22 036 доларів 66 центів США.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просивстягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 785 доларів 10 центів США; з ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1 солідарно заборгованість у розмірі 10 тис. грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів видачі кредиту, відсутня деталізація розрахунку заборгованості та докази належного повідомлення боржника щодо здійснення примусового стягнення боргу, не надано кредитну справу для огляду у судовому засіданні. Також, рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 липня 2011 року позовні вимоги банку про звернення стягнення задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_1 раво банку на повернення наданих кредитних коштів може бути реалізоване шляхом виконання вищевказаного рішення суду від 25 липня 2011 року про стягнення заборгованості. А,отже, позовні вимоги банку про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню. Банком вже був обраний шлях захисту своїх прав на підставі рішення суду, тому позовні вимоги банку про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором є передчасними.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитно-заставним договором № НЕК0AN13827630 від 11 серпня 2008 року станом на 16 листопада 2012 року у розмірі 14 398,06 доларів США, що еквівалентно 115 040,49 грн, та 44 001,40 грн, яка складається: із заборгованості за кредитом - 9 646,86 доларів США, що еквівалентно 77 078,41 грн; заборгованості за процентами - 4 751,20 доларів США, що еквівалентно - 37 962,08 грн та пені у розмірі 44 001,40 грн. Провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» закрито. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що після реалізації автомобіля, виручених від реалізації автомобіля коштів не було достатньо для погашення заборгованості за кредитно-заставним договором, а тому повне погашення заборгованості за кредитно-заставного договором не відбулося.Зазначені обставини свідчать про невиконання позичальником у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитно-заставним договором та відсутність підстав вважати договірні відносини припиненими. Враховуючи, що боржником були порушені умови кредитно-заставного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також інших платежів, що визначені умовами договору, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитно-заставним договором станом на 16 листопада 2012 року у сумі 14 398,06 доларів США, що еквівалентно 115 040,49 грн, та 44 001,40 грн, яка складається: із заборгованості за кредитом - 9 646,86 доларів США, що еквівалентно 77 078,41 грн; заборгованості за процентами - 4 751,20 доларів США, що еквівалентно - 37 962,08 грн та пені у розмірі 44 001,40 грн.Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення- строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, суд помилково прийняв до розгляду позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» слід закрити з підстав, визначених положеннями статей 205, 310 ЦПК України, повідомивши позивача про те, що розгляд зазначених вимог віднесено до юрисдикції господарських судів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк уклав договір поруки з ПАТ «Акцент-Банк» з метою вибірковості подання позову за місцезнаходженням одного із відповідачів. Кредитним договором не передбачено сплату пені, що свідчить про безпідставність її нарахування. Апеляційний суд дійшов помилкового висновку щодо валюти боргу, оскільки вона не брала кредит у доларах США. Розмір її боргу перед банком визначено рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави, а тому вимоги в цьому позові необґрунтовані.

У частині закриття провадження у справі щодо ПАТ «Акцент-Банк» заявник рішення апеляційного суду не оскаржує, а тому в цій частині колегія суддів справу не переглядає.

(2) Позиція позивача

У відзивах на касаційну скаргу банк зазначає, що нарахування пені за неналежне виконання умов кредитного договору передбачено розділом 14 кредитного договору. Факт видачі кредиту у доларах США встановлено попереднім рішенням про звернення стягнення на предмет застави. Оскільки стороною у справі було ПАТ «Акцент-Банк», позов подано за належною підсудністю.

(3) Позиція ПАТ «Акцент-Банк»

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» вказує, що ПАТ «Акцент-Банк» не поручалося за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі, витребувано матеріали справи із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами у складі колегії з п`яти суддів.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-IX).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положеньЗакону від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди установили, що 11 серпня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладений кредитно-заставний договір № HEK0AN13827630, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у сумі 12 696 доларів 27 центів США зі сплатою 15 процентів річних з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2015 року.

Кредит надавався на придбання відповідачем автомобіля CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ ; кузов/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

З метою забезпечення виконання умов кредитно-заставного договору, ОСОБА_1 передала в заставу банку автомобіль марки CHERY Kimo, 2008 року випуску; тип ТЗ ; кузова/шасі: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 .

У забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки № 167.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитно-заставним договором виникла заборгованість, яка станом на 16 листопада 2012 року складає 22 036,66 доларів США, що еквівалентно 176 139,05 гр., а саме: заборгованість за кредитом - 9 646,86 доларів США; проценти - 4 751,20 доларів США, комісія - 1 052,39 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 5 507,06 доларів США, штраф (фіксована частина) - 31,28 доларів США, штраф (процентна складова) - 1 047,88 доларів США.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 липня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 17 306,48 доларів США, що виникла станом на 07 вересня 2020 року, суд звернув стягнення на автомобіль, який належить на праві власності ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, кошти, отримані від реалізації предмета застави 18 квітня 2014 року, в сумі 5 827,18 доларів США, зараховані в рахунок погашення заборгованості наступним чином: 2 913,59 доларів США - спрямовані на погашення тіла кредиту, та 2 691,47 доларів США - на погашення пені.

Звернувшись до суду із цим позовом, кредитор нарахував до стягнення заборгованість за кредитом, для погашення якої не вистачило коштів від реалізації предмета застави, та проценти, комісію, пеню й штрафи за новий період прострочення виконання зобов`язання після набрання законної сили рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25 липня 2011 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18) від 18 вересня 2018 року.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року, в якій зазначено, що здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Таким чином, вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 479 доларів 30 центів (17 306,48 доларів США (борг, у рахунок погашення якого звернуто стягнення на предмет застави) - суми, які погашено за рахунок реалізованого майна, у розмірі 5 827,18 доларів США) є обґрунтованою.

Щодо сум, нарахованих після звернення стягнення на предмет застави, необхідно зазначити таке.

Кредитор, звернувшись у 2010 році із достроковою вимогою про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитом, на власний розсудзмінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється зі спливом строку виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) від 04 липня 2018 року.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою неустойка має акцесорний характер і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати обумовлену в договорі неустойку та комісію припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 31 жовтня 2018 року).

З урахуванням викладеного, нарахування банком процентів, неустойки (пені та штрафу) й комісії після дострокової вимоги є необґрунтованим.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно частини першої та другої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до положень частини третьої статті 412 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що норми матеріального права застосовано неправильно як апеляційним судом, так і судом першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про скасування судових рішень в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_1 із ухваленням нового рішення на підставі статті 212 ЦПК України (рішення суду першої інстанції із виходом за межі доводів касаційної скарги за статтею 400 ЦПК України) про стягнення з неї на користь банку заборгованості у розмірі 11 479 доларів 30 центів, для погашення якої не вистачило коштів від реалізації предмета застави, та відмову в позові в іншій частині.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов банку до ОСОБА_1 задоволено на 52 %, а тому судовий збір у розмірі 2 508 грн 50 коп., сплачений ОСОБА_1 за подання касаційної скарги, необхідно покласти на позивача у межах розміру позовних вимог, у яких банку відмовлено, тобто у межах 48 %, у розмірі 1 204 грн 08 коп.

У зв`язку зі зміною касаційним судом результату вирішення спору підлягає розподілу судовий збір за подання банком позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3 698 грн 92 коп., а тому рішення апеляційного суду скасовується й у частині вирішення питання про судові витрати.

Таким чином, ОСОБА_1 має відшкодувати позивачу 52 % від суми 3 698 грн 92 коп., тобто 1 923 грн 44 коп.

За змістом частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, із ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню різниця сум судового збору у розмірі 719 грн 36 коп.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року скасувати у частині вирішення позовних публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором й розподілу судових витрат.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 479 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) доларів 30 (тридцять) центів США.

В іншій частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» різницю сум судового збору у розмірі 719 грн 36 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик