Провадження № 2/752/2079/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25.02.2020 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Петрова Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
В будинку зареєстровані, але не проживають її син - ОСОБА_5 , його колишня дружина - ОСОБА_2 , та їх діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Неповнолітні діти постійно мешкають в м.Кілія Одеської області з матірю ОСОБА_2 . Остання також залишила будинок і останні три місяці в ньому не проживає.
Позивач посилається на те, що наявність реєстрації неповнолітніх дітей в будинку порушує її право власності, оскільки на відсутніх членів сім`ї нараховуються комунальні платежі, які власник будинку сплачує самостійно, а також вона має намір реалізувати будинок, однак позбавлена такої можливості в зв`язку з реєстрацією неповнолітніх дітей.
Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність та надала згоду на ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки.
На момент розгляду справи відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву.
Представник Служби у справах дітей в судове засідання не з`явилась, надіславши клопотання про розгляд справи у її відсутність та висновок Служби з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до якого встановлено факт не проживання неповнолітніх дітей у спірному будинку, однак Служба у справах дітей заперечує проти задоволення позову, оскільки це не відповідає інтересам неповнолітніх.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником Ѕ будинку АДРЕСА_1 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.05.2012 р.
Судом встановлено, що на момент розгляду справи, в АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Підставами звернення позивача до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших члені» сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 16 цього Кодексу.
Згідно з ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з наймачем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка), неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).
Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що Неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані в будинку за місцем реєстрації і проживання батька.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 29 Цивільного кодексу України1 фізична особа, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В той же час ч. 3 ст. 29 ЦК визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК).
Як встановлено судом на момент звернення позивача до суду в будинку проживає лише вона.
Ні батьки неповнолітніх дітей, ні самі діти не мешкають за даною адресою.
Неповнолітні ОСОБА_3 , 2008 р. народження, ОСОБА_4 , 2010 р. народження мешкають в м.Кілія Одеської області, однак в спірному будинку не проживають, що встановлено Службою у справах дітей при обстеженні умов проживання неповнолітніх.
У висновку Служби підтверджено не проживання неповнолітніх у даному будинку, а також необхідність покращення житлово-побутових умов проживання.
Крім того, факт не проживання дітей з 2014 р. в будинку АДРЕСА_1 підтверджується Актом, складеним 10.04.2019 р. Управлінням ЖКГ Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації.
Факт не проживання неповнолітніх в спірному будинку не є безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Реєстрація місця проживання також не є підтвердженням наявності права проживати у спірному будинку.
В даному випадку суд враховує положення ст.29 ЦК України, відповідно до якої місцем проживання неповнолітніх дітей, які не досягли 14 років, є місце проживання їх батьків.
Натомість, в спірному будинку ні батько неповнолітніх, ні їх мати не проживають, оскільки докази на спростування цих обставин суду не надано.
Оскільки в будинку, що належить позивачу на праві власності, не залишились проживати батьки неповнолітніх, відповідно останні втратили право користування ним.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку при наявність підстав для задоволення позову.
Питання щодо судових витрат суд вирішує на па підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись положеннями ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 280, 354 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення до Голосіївського районного суду м.Києва.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя