справа № 208/4883/19
№ провадження 2/208/682/20
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В.

за участю секретаря Федик Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Про зняття арешту з майна»,-

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, у якому, на підставі ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», просить суд зняти арешт з нерухомого майна 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є спадкоємицею ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , входить 1/2 частка квартира, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вона отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , оскільки на спадкове майно накладено арешт Другою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця Дніпродзержинського МУЮ від 18.07.2005р. Звернувшись до відповідача, вона отримала відмову у знятті арешту з вищевказаного майна, із посиланням на те, що, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження, на підставі якого прийнято рішення про арешт майна боржника. Оскільки вищевказаний арешт обмежує право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд, просить суд припинити обтяження шляхом зняття арешту зі спадкового майна.

В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду письмову заяву, у якій зазначив про те, що позов підтримує, та, водночас, просить суд здійснити розгляд справи за його відсутності.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав суду письмове клопотання, у якому просив суд здійснити розгляд справи за його відсутності. Відзив на позов суду не надав.

Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно роз`яснень, наданих у п.11 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач є матір`ю ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою нотаріуса від 31.05.2019р. позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 з посиланням на те, що, на спадкове майно накладено арешт Другою кам`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця Дніпродзержинського МУЮ від 18.07.2005р.

Згідно наданого на запит позивача листа Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 30.05.2019р., останній зазначив про те, що, згідно відповіді, наданої державному виконавцю Другою кам`янською державною нотаріальною конторою, 18.07.2005р. державним виконавцем ВДВС Дніпродзержинського МУЮ накладено арешт на спірне майно, на підставі виконавчого листа б/№, виданого 24.05.1995р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , 1967р.н., на утримання доньки ОСОБА_3 , 1991р.н. у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття дитини на користь матері, ОСОБА_4 .

Будучи спадкоємицею ОСОБА_2 , на майно якого накладено заборону відчуження, позивач звернулась до відповідача, який повідомив позивачу про те, що, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні дані про виконавче провадження, на підставі якого прийнято рішення про арешт майна боржника ОСОБА_2 .

Оскільки позивач є спадкоємицею власника частки квартири, на яку накладено арешт, позивач просить суд зняти вказаний арешт, посилаючись на ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено судом в ході розгляду справи, арешт на спірне майно - 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладено 18.07.2005р. державним виконавцем ВДВС Дніпродзержинського МУЮ на підставі виконавчого листа б/№, виданого 24.05.1995р. Заводським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , 1967р.н., на утримання доньки ОСОБА_3 , 1991р.н. у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до повноліття дитини на користь матері, ОСОБА_4 .

Згідно ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно п.7 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час розгляду справи), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

З вищенаведеного випливає, що, арешт, який позивач просить скасувати, було накладено державним виконавцем з метою забезпечення реального виконання рішення, і, як наслідок, може бути скасований лише у випадку повного виконання вказаного рішення.

Як встановлено судом, на час звернення позивача із вищевказаним позовом до суду, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт повного виконання рішення, для забезпечення якого державним виконавцем було накладено арешт на спірне майно.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки обов`язок довести суду обставини, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень покладено на сторони по справі, суд, приймаючи до уваги те, що, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки обставини, на якій посилається позивач, зокрема відсутність підстав для арешту спірного майна - є недоведеними позивачем в ході розгляді справи.

Водночас, відмовляючи у задоволенні позову, суд, керуючись ст.141 ЦПК України, вважає необхідним судові витрати по справі покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4,13, 81-82, 89, 142, 206, 263-268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби м.Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області «Про зняття арешту з майна» - відмовити повністю.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.05.2020р.

Суддя Нельга Д. В.