Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа №520/44/15-ц

провадження № 61-16130св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого: Сімоненко В.М.,

суддів -Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

правонаступник позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів Драгомерецького М.М., Черевка П.М., Громіка Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому змінив назву на ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 31 163 дол. США, який зобов`язався повернути в строк до 07 липня 2015 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 215852, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилась перед Кредитором за належне виконання взятих ОСОБА_1 зобов`язань згідно Кредитного договору.

У грудні 2011 року ПАТ «УкрСибанк» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ПАТ «Дельта Банк».

Боргові зобов`язання відповідачами перед Банком не виконані, тому позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідачів заборгованість відповідно до кредитного договору, укладеного 04.07.2008 року.

Короткий зміст судових рішень

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № 0 від 04 липня 2008 року, в розмірі 58 319, 47 дол США, що еквівалентно 916 239,75 гривень.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2017 року заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 01 квітня 2015 року залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 58 319,47 доларів США, що еквівалентно 1 581 624, 03 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не виконував належним чином покладені на нього зобов`язання, що спричинило кредитну заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася з 06 липня 2012 року у зв`язку із спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У березні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року в частині відмови у позові.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 травня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано з Київського районного суду м. Одеси цивільну справу № 520/44/15-ц.

У лютому 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до участі у справі як правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Скаржник просив суд скасувати оскаржуване судове рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що строк виконання основного зобов`язання не припинилося, а триває до 07 липня 2015 року, в результаті чого дійшов помилкового висновку, що порука припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу матеріали справи не містять.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 07 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк», та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за яким позичальник отримав грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 31 163 доларів США, на споживчі цілі на строк до 07 липня 2015 року із сплатою 13,5 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку (а.с. 6-19).

Одночасно з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №215852, відповідно до якого ОСОБА_2 поручилась перед Кредитором за належне виконання взятих ОСОБА_1 зобов`язань згідно Кредитного договору (а.с. 25-26).

08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору від 07 липня 2008 року та договору поруки у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, ПАТ «УкрСиббанк» було передано ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 32-33).

У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконали, що має своє відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 станом на 12 грудня 2014 року має заборгованість у сумі 58 319, 47 доларів США, з яких: тіло кредиту - 29 498, 74 дол. США, відсотки - 28 820, 73 дол. США (а.с. 24).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Постанова Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року оскаржується тільки в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 .

В іншій частині постанова Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року в касаційному порядку не оскаржується.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не виконував належним чином покладені на нього зобов`язання, що спричинило кредитну заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що порука відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася з 06 липня 2012 року у зв`язку із спливом шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 3.1 Договору поруки № 215852 від 07 липня 2008 року, укладеному між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , сторони обумовили, що «порука діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором»

У пункті 1.2.2 Договір про надання споживчого кредиту №0 від 07 липня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язаний щомісячно до 07 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки ануїтетними платежами у розмірі 580 дол США та здійснити погашення кредиту у повному обсязі не пізніше 07 липня 2015 року.

Таким чином, строк дії поруки у Договору поруки № 215852 від 07 липня 2008 року встановлено Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 липня 2008 року - 07 липня 2015 року.

Матеріали справи не містять даних про те, що кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався своїм правом вимоги щодо дострокового повернення кредиту.

Таким чином, строк дії основного зобов`язання за виконання якого поручилась ОСОБА_2 станом на час розгляду справи судами не припинився.

Між сторонами основного зобов`язання було погоджено графік погашення кредиту, до якого вносились зміни, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07 липня 2008 року (а.с. 15-23).

Судами встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07 липня 2008 року ОСОБА_1 не здійснює погашення кредитної заборгованості з 06 січня 2012 року та має заборгованість станом на 12 грудня 2014 року у загальному розмірі 916 239,75 грн (а.с.165).

Суд апеляційної інстанції вказаного не прийняв до уваги та дійшов помилкового висновку про те, що порука ОСОБА_2 відносно всього зобов`язання в цілому припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а також не врахував того, що кредитним договором передбачено виконання основного зобов`язання шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), у зв`язку з чим не з`ясував, чи припинилась порука ОСОБА_2 за окремими платежами.

За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 .

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що рішення апеляційного суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Висновки Верховного Суду за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Відповідно до статті 411 ЦПК України Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, а постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати і справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції слід врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 та встановити відповідно до яких саме чергових платежів припинилась порука ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 08 лютого 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати та справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик