Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 243/9120/16-ц

провадження № 61-43080 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2018 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В., Папоян В. В., Тимченко О. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 111 440 грн 83 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 13 860 доларів 80 центів США, зі сплатою 9,90 % річних строком до 15 червня 2017 року, для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами 15 травня 2012 року було укладено договір застави вказаного вище автомобіля.

Крім того, 31 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав суму додаткового кредиту яка становила 28 261 грн 55 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 3 460 доларів 88 центів США.

Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 10 жовтня 2016 року становила 337 705 грн 23 коп., з яких: прострочена заборгованість за основним кредитом в сумі 152 096 грн 26 коп., з яких: сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом у розмірі 112 058 грн 74 коп.; 3% річних у розмірі 5 281 грн 94 коп.; інфляційні втрати у розмірі 34 775 грн 58 коп.; сума простроченої заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 23 170 грн, з яких: сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 22 207 грн 72 коп., 3% річних у розмірі 293 грн 94 коп.; інфляційні втрати у розмірі 668 грн 75 коп.;

сума заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 148 038 грн 56 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 132 958 грн 12 коп.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 12 650 грн 96 коп.; 3 % річних у розмірі 2 429 грн 48 коп.; збитки, що складають витрати за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року в сумі 8 400 грн; збитки, що складають витрати за договором про надання юридичних послуг від 26 травня 2016 року в сумі 6 тис. грн.

Ураховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило суд стягнути з відповідача вказану суму кредитної заборгованості, понесені збитки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року у складі судді Гусинського М. О. позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2012 року у розмірі 337 705 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму заборгованості за кредитним договором від 14 травня 2012 року станом на 10 жовтня 2016 року, яка становить 287 880 грн 90 коп., з яких: заборгованість за основним кредитом в сумі 112 058 грн 74 коп., 3 % річних за невиконання зобов`язань за основним кредитним договором в сумі 5 281 грн 94 коп., прострочена заборгованість за додатковим кредитом в сумі 22 207 грн 72 коп., 3 % річних за додатковим кредитним договором в сумі 293 грн 94 коп., заборгованість з дострокового повернення кредиту в сумі 132 958 грн 12 коп., заборгованість за відсотками у розмірі 12 650 грн 96 коп. та 3 % річних у розмірі 2 429 грн 48 коп. У задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» в частині стягнення інфляційних втрат та витрат на правову допомогу відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому апеляційний суд погодився з наданим ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунком простроченої заборгованості за основним та додатковим кредитом, яка станом на 10 жовтня 2016 року становила 287 880 грн 90 коп.

Також судом зазначено, що офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

З кредитного договору та умов кредитування вбачається, що сума кожного наступного платежу нараховувалася позивачем у доларах США та визначалася у гривневому еквівалентні, тому підстав для застосування індексу інфляції до вказаної заборгованості немає.

Витрати позивача, пов`язані з наданням юридично-консультаційних послуг не можна вважати збитками у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки такі витрати згідно зі статтею 79 ЦПК України є витратами на правову допомогу та відносяться до судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржуване судове рішення апеляційного суду в частині розрахунку суми стягнення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення по суті спору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2018 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 243/9120/16-ц з Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що він проживав та бу зареєстрований по АДРЕСА_1 , але дана територія на теперішній час є тимчасово окупованою територією, тому він був вимушений тимчасово змінити місце проживання.

Фактичне місце його проживання: АДРЕСА_2 , про що позивачу було достовірно відомо, він постійно перебував на зв`язку з представниками позивача.

За таких обставин в період зміни місця проживання та працевлаштування на нове місце роботи ним були вимушено, з незалежних від нього причин, припинені платежі за кредитним договором, про що позивач був попереджений.

У листопаді 2014 року між ним та позивачем був відновлений електронний зв`язок, відповідач почав знову надсилати на його електронну адресу рахунки по сплаті чергових платежів за кредитним договором, але не зважаючи на його прохання не нараховувати штрафні санкції у зв`язку з затримкою чергових виплат, затримка яких виникла не з його вини, а у зв`язку з непередбаченими обставинами, які виникли через військові дії в країні, не тільки нарахував йому неустойку та додаткові штрафні санкції, а й різницю у зміні курсу валют, у зв`язку з подорожчанням американської валюти, індексацію та свої збитки.

З таким розрахунком позивача він погодитися не міг, так як за умовами кредитного договору у разі виникнення прострочення платежів за кредитним договором, у першу чергу отримана від позичальника сума за кредитом направляється кредитодавцем на погашення штрафних санкцій та збитків, далі за відсотками і тільки після сплати всіх цих платежів на сплату основної суми кредиту, унаслідок чого у нього виникла значна заборгованість.

З сумою боргу за кредитним договором, яка була нарахована позивачем станом на 03 листопада 2014 року та черговістю її оплати, він категорично був не згоден, про що повідомив позивача та запропонував йому здійснювати чергові платежі згідно з Графіком погашення кредиту, підписаного при укладанні кредитного договору, а заборгованість, що виникла за період з червня по листопад 2014 року дозволити йому погасити після закінчення дії кредитного договору, тобто в період з 15 червня 2017 року до 15 грудні 2017 року, на що позивач не погодився.

Зазначав, що згідно з Графіком погашення кредиту за період з 03 червня 2014 року по день ухвалення заочного рішення, тобто по 13 грудня 2016 року несплачена заборгованість за відсотками по кредитному договору складала 11 438 грн 77 коп., саме таку суму заборгованості по відсоткам мав стягнути з нього на користь позивача суд апеляційної інстанції і не мав законних підстав стягувати з нього відсотки до дня припинення дії кредитного договору, тобто до 15 червня 2017 року. Також зазначав, що не погоджується із нарахуванням страхових платежів за весь період дії кредитного договору.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим. Вважало висновки апеляційного суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 травня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 111 440 грн 83 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 13 860 доларів 80 центів США, зі сплатою 9,90 процентів річних строком до 15 червня 2017 року, для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .

Для забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між сторонами 15 травня 2012 року було укладено договір застави вказаного вище автомобіля.

Крім того, 31 травня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав суму додаткового кредиту, яка становила 28 261 грн 55 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 3 460 доларів 88 центів США.

28 квітня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. вчинено виконавчий напис, яким за рахунок коштів від реалізації предмета застави, задоволено вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за несплачені чергові платежі, штрафні санкції за період з 14 травня 2012 року по 05 жовтня 2015 року, а саме суму поточної заборгованості станом на 05 жовтня 2015 року у розмірі 286 170 грн 69 коп., з яких: несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) у розмірі 112 058 грн 74 коп., штраф у розмірі 21 408 грн 49 коп., сума кредиту у розмірі 130 415 грн 29 коп., штраф у розмірі 22 888 грн 17 коп. (а.с. 203, т. 1).

На підставі зазначеного виконавчого напису постановою головного державного виконавця Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 11 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_1 суми боргу 286 170 грн 69 коп. (а.с. 204, т. 1).

Позичальник належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка, за розрахунком товариства, станом на 10 жовтня 2016 року становила 337 705 грн 23 коп., з яких: прострочена заборгованості за основним кредитом в сумі 152 096 грн 26 коп., з яких: сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом у розмірі 112 058 грн 74 коп.; 3 % річних у розмірі 5 281 грн 94 коп.; інфляційні втрати у розмірі 34 775 грн 58 коп.; сума простроченої заборгованості за додатковим кредитом у розмірі 23 170 грн, з яких: сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів у розмірі 22 207 грн 72 коп., 3 % річних у розмірі 293 грн 94 коп.; інфляційні втрати у розмірі 668 грн 75 коп.; сума заборгованості з дострокового повернення кредиту у розмірі 148 038 грн 56 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом у розмірі 132 958 грн 12 коп.; сума заборгованості за відсотками у розмірі 12 650 грн 96 коп.; 3 % річних у розмірі 2 429 грн 48 коп.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до положень статей 525-526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, якщо інше не встановлено договором кредиту і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15.

У справі, що переглядається, апеляційним судом правильно встановлено, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому апеляційний суд правильно визначив розмір простроченої заборгованості за основним та додатковим кредитом у розмірі 287 880 грн 90 коп.

Доводи касаційної скарги в частині нарахування страхових платежів безпідставні, оскільки додатковою угодою від 31 травня 2013 року № 1 йому було надано кредит для сплати страхових платежів до кінця строку дії кредитного договору і відповідно до пункту 2.1 вказаної додаткової угоди сума додаткового кредиту була включена до суми кредиту за кредитним договором від 14 травня 2012 року. Крім того, згідно з полісом добровільного комплексного страхування на транспорті від 15 травня 2012 року строк дії договору визначено на 5 років: з 16 травня 2012 року по 16 травня 2016 року (а.с. 38, т. 1).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Донецької області від 25 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович