Справа № 504/2744/17
Номер провадження 2/504/277/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючої судді Вінської Н.В.,

секретаря Сухіна Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом МПП «Макс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

Директор МПП «МАКС» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 збитки у розмірі 39 250 гривень. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 01.01.2014 року між МПП «МАКС» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг у сфері бухгалтерського обліку та аудиту. На виконання вказаного договору МПП «МАКС» перерахувало на користь відповідача суму у розмірі 39 250 гривень. Отримавши вказані кошти ФОП ОСОБА_1 роботи відповідно до укладеного договору не виконав, гроші отримані за договором повертати відмовився.

Директор МПП «МАКС» Туманський І.В. надав до суду заяву якою просив розглядати справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 надав до суду свою заяву якою просив проводити розгляд справи без його участі, позовну заяву просив залишити без розгляду у зв`язку з її безпідставністю та постійними неявками позивача. Крім того в матеріалах справи містяться заперечення на позов у відповідності до яких ОСОБА_1 позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні.

Розглянувши матеріали позовної заяви суд приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 01 січня 2014 року між малим приватним підприємством «МАКС» в особі ОСОБА_2 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір про надання послуг із ведення бухгалтерського обліку.(а.с.67)

23 травня 2017 року МПП «МАКС» направило ОСОБА_1 претензію про повернення одержаних грошових коштів у розмірі 39 250,00 гривень.(а.с.3)

Згідно зі статтею 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України, громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 173 ГК України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Згідно ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Проте, до підприємницької діяльності фізичних осіб, згідно зі статтею 51 ЦК України, застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України, ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей51,52,598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 09 жовтня 2019 року по справі №127/23144/18.

Зі змісту позову слідує, що спір поданий на розгляд суду виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Припинив діяльність як ФОП ОСОБА_1 25 лютого 2016 року, у відповідності до запису №3005199.(а.с.8)

Тобто на момент укладення договору ОСОБА_1 перебував у статусі фізичної особи-підприємця, вказаний договір пов`язаний зі здійсненням ним підприємницької діяльності, тобто суд приходить до висновку, що спірні правовідносини мають господарський характер, а спір по справі виникає з господарських відносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.255 ч.1п.1 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі №504/2744/17 за позовною заявою МПП «Макс» до ОСОБА_1 про стягнення збитків закрити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її ухвалення.

Суддя Вінська Н. В.