Провадження № 2/522/2507/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Шеян І.В.,

розглянувши у спрощеному відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в котрому просила суд визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловою кімнатою, площею 15,9 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником 78/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2004 року. Належна позивачу частка квартири складається з однієї кімнати, площею 15,9 кв.м. та розташована на другому поверсі триповерхневого будинку, шо підтверджується довідкою Ф-1 за № 1234 від 03 жовтня 2019 року. Окрім позивача у квартирі зареєстрована її донька ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Вказана квартира АДРЕСА_1 є комунальною (спільного заселення) згідно довідки Ф-1 за № 1234 від 03 жовтня 2019 року, сусідами співвласниками у вказаній квартирі є : ОСОБА_4 , кімната площею 18, 20 кв.м. ОСОБА_5 кімната площею 24,15 кв.м., ОСОБА_5 , кімната площею 34,00 кв.м, ОСОБА_6 , кімната площею 31,09 кв.м., ОСОБА_7 , кімната площею 24,40 кв.м., ОСОБА_8 , кімната площею 65,10 кв.м.

Також позивач зазначає, що ОСОБА_2 більше року не мешкає у вищевказаній квартирі, ніяких спроб повернутись у квартиру ОСОБА_2 не здійснював. Тому, у зв`язку з наявністю реєстрації відповідача у домоволодінні перешкоджає позивачу у праві володінні, користуванні та розпорядженням майном.

Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного провадження з призначенням засідання на 17 грудня 2019 року.

У судове засідання 17 грудня 2019 року з`явився позивач та його представник.

У судове засідання 17 грудня 2019 року відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Судове засідання відкладене на 24 лютого 2020 року.

У судове засідання 24 лютого 2020 року з`явився позивач та представником.

У судове засідання 24 лютого 2020 року відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неможливості прибуття суд не повідомив. Судове засідання відкладене на 28 травня 2020 року.

У судове засідання 28 травня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, про причини неможливості прибуття до суду не повідомили. Судове засідання відкладене на 01 червня 2020 року.

У судовому засіданні 01 червня 2020 року позивач та його представник підтримали заявлені вимоги та просили суд задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 01 червня 2020 року відповідач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся. Про причини неявки суд не повідомляв.

Відповідач, своїм правом передбаченого ч.1 ст. 178 ЦПК України, для подання відзиву, не скористався, тому суд у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішив справу за наявними у ній матеріалів.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думку позивача та його представника, пояснення свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 78/1000 часток квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 13 квітня 2004 року у справі 2-2816/04 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 № 404186.

Квартира АДРЕСА_1 є комунальною (спільного заселення) згідно довідки Ф-1 за № 1234 від 03 жовтня 2019 року, сусідами співвласниками у вказаній квартирі є: ОСОБА_4 , кімната площею 18, 20 кв.м. ОСОБА_5 кімната площею 24,15 кв.м., та кімната площею 34,00 кв.м, ОСОБА_6 , кімната площею 31,09 кв.м., ОСОБА_7 , кімната площею 24,40 кв.м., ОСОБА_8 , кімната площею 65,10 кв.м.

Відповідно до довідки виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію від 03.10.2019 року в житловій кімнаті, площею 15,9 кв. м. в квартирі АДРЕСА_1 окрім позивача зареєстровані її дочка ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до акту про не проживання від 10 жовтня 2019 року ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 , з 03 серпня 2018 року не проживає, його особистих речей у будинку немає.

У судовому засіданні 01 червня 2020 року була допитана у якості свідка ОСОБА_9 , яка пояснила, що вона товаришує з позивачем. З відповідачем знайома з 2005 року як співмешканка позивача. Пояснила, що позивач та відповідач сварились, відповідач бив позивача, у зв`язку з чим вона ходила з синцями. З 2018 року відповідач припинив жити з позивачем, речей відповідача у квартирі немає.

У судовому засіданні 01 червня 2020 року була допитана у якості свідка ОСОБА_10 , яка зазначила, що позивач є сестрою її чоловіка. З 2001 року вона знайома з позивачем та відповідачем. Пояснила, що між позивачем та відповідачем постійно відбувались конфлікти, які супроводжувались бійками зі сторони відповідача. З 2018 року відповідач припинив жити з позивачем.

У судовому засіданні 01 червня 2020 року була допитана у якості свідка ОСОБА_11 , яка зазначила, що знайома з позивачем та відповідачем з листопада місяця 2014 року. З 2018 року відповідач припинив жити з позивачем та його речей у квартирі немає.

В суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками, їх пояснення відповідають та не суперечать обставинам, свідчення про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою.

При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу у користуванні вищевказаним житлом, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачем.

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 15, 16, 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 280-283, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловою кімнатою, площею 15,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішення суду після набрання чинності є підставою для зняття Центром надання адміністративних послуг Одеської міської ради ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку житлової кімнати, площею 15,9 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Початок строку на апеляційне оскарження відраховується з наступного дня після закінчення строку дії карантину.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 червня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена