ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2381/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія:про встановлення факту проживання однією сім`єю
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.,

суддів: -Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 січня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Задорожної А.М., по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Харківська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю,

встановив:

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю.

В обґрунтування заяви вказала, що є спадкоємицею четвертої черги після покійного ОСОБА_2 , про наявність інших спадкоємців їй не відомо, однак, після звернення до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про спадщину отримала від останнього відмову, із зазначенням, що для отримання спадщини заявниці необхідно надати рішення суду про встановлення факту її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років.

На підтвердження факту родинних відносин з спадкодавцем вказала, що спадкодавець уклав шлюб з її бабусею 17.03.1973 , а після 2006 року спадкодавець разом з бабусею заявниці переїхали жити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 де жила заявник разом зі своїми батьками. Таким чином, заявник проживала однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 2006 року по день смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заінтересована особа, Харківська міська рада, в особі представника за довіреністю подала відзив на заяву, в якому представник просив в задоволені заяви відмовити, посилаючись на відсутність доказів проживання заявника однією сім`єю зі спадкодавцем більше п`яти років.

Представник заявника за довіреністю подав до суду відповідь на відзив заінтересованої особи, в якому проти доводів, викладених у відзиві заперечував, вказавши, що обставини, на які посилається заінтересована особа не входять в предмет доказування та зазначив, що до відзиву не додано жодних доказів на обґрунтування викладених у відзиві доводів.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 27 січня 2020 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі представник Харківської міської ради Закревський А.О просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Представник ХМР зазначає, суд в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 проживав разом із ОСОБА_2 однією сім`єю до моменту відкриття спадщини, оскільки заявницею не надано доказів на підтвердження факту ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Вважала, що встановлений судом факт родинних відносин між померлою особою та заявником може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, відповідно до ст.1277 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявниці та її представника, за відсутності представника ХМР, належним чином повідомленої про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

6. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заява ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки відсутній спір про право, а доводи заяви є обґрунтованими й доведені належними й допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1-2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до положень пункту п`ятого частини 2 статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Визначальним при розгляді заяви про встановлення певних фактів, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки, має значення наявність чи відсутність спору між спадкоємцями.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихст.1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до абзацу другого п. 2 вказаної вище Постанови якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1217, 1258 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Судовим розглядом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 25).

29.05.2019 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Гончаренко Н.Ю. з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі того, що відсутні докази про проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, та рекомендовано було звернутися до суду для встановлення факту проживання зі спадкодавцемне менше п`яти років до часу відкриття спадщини, в зв`язку з чим, вона і звернулась до суду.

Таким чином, встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю з 2006 року необхідне заявникові для оформлення спадщини за законом, так як заявник є спадкоємцем четвертої черги за покійним ОСОБА_2 .

Про відсутність спору про право у даному випадку свідчить передбачена законом можливість заявниці на підставі рішення суду про встановлення юридичного факту звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про спадщину. Так, згідно листа Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 01.06.2020 згідно відомостей, що є у спадковій справі № 05-2014, в установлений строк спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , прийняла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (заява від 19 березня 2013 року № 15), яка заявила, що вважає себе спадкоємцем четвертої черги. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. У матеріалах вищезазначеної спадкової справи / довідка, видана ОСББ «Жасмін» від 18 березня 2014 року за № 34, у якій зазначено, що померлий ОСОБА_2 на момент смерті постійно мешкав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним на день смерті проживала невістка ОСОБА_3 , власник кв. АДРЕСА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає не зареєстрована. Таким чином, згідно зазначеної довідки відсутні спадкоємці будь-якої черги, які прийняли спадщину фактично. Згідно інформації, отриманої нотаріусом з Державного реєстру запису актів цивільного стану від 27 травня 2020 року померлий ОСОБА_2 на момент смерті у шлюбі не перебував, неповнолітніх дітей не має. Інформація про наявність спадкоємців другої та третьої черги у спадковий справі на сьогоднішній день відсутня, заяви ніхто не подавав (а.с. 116).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_2 з 2006 рокуу квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . в тому числі на час смерті останнього підтверджується також показаннями свідків, які були допитані в суді першої інстанції, які також вказували, що ОСОБА_1 допомагала померлому та обслуговувала його в побуті, виконувала всю хатню роботу, оскільки ОСОБА_2 потребував допомоги, а після смерті ОСОБА_2 здійснила його поховання.При цьому свідки вказали, що заявник зі спадкодавцем вважали один одного родичами, мали спільні витрати, опікувалися один про одного.

Також факт проживання однією сім`єю заявника та покійного ОСОБА_2 також підтверджується фотокартками, долученими до матеріалів справи, на яких зображені заявник та спадкодавець, які за характером свідчать про наявність родинних стосунків, документами, доданими до заяви, зокрема, копією договору дарування квартири (а. с. 14), за яким ОСОБА_2 подарував заявнику квартиру, що свідчить про близькі стосунки сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вказані вище докази достатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю заявника та покійного ОСОБА_2 однією сім`єю з 2006 року заявник здійснювала за ним догляд, надавала матеріальну допомогу, допомагала по домашньому господарству та здійснила його поховання.

Враховуючи наведене, оскільки заявник позбавлена можливості реалізувати своє право на прийняття спадщини у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність документів, які б підтверджували факт постійного проживання спадкоємця та спадкодавця на час відкриття спадщини, разом з тим зібраними під час розгляду справи доказами такий факт судом встановлено колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради, що встановлений судом факт родинних відносин між померлою особою та заявником може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова; що у справі наявний спір про право, який можливо вирішити тільки в порядку позовного провадження, тому суд зобов`язаний був залишити позовну заяву без розгляду і роз`яснити заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах, судова колегія вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 315 ЦПК України встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

У частині першій статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

При цьому у матеріалах справи відсутні відомості про те, що Харківська міська рада виконала передбачений у ст. 1277 ЦК України обов`язок та звернулась до суду з відповідною заявою про визначення спадщини відумерлою. Згідно згаданого листа приватного нотаріуса від 01.06.2020 ОСОБА_1 прийняла спадщину? як спадкоємець четвертої черги, інших заяв від спадкоємців або відомостей про спадкоємців, які фактично прийняли спадщину, у спадковій справі немає. ОСОБА_1 фактично мешкала із спадкодавцем на відкриття спадщини як невістка.

За таких обставин доводи Харківської міської ради, що оскаржуваним рішення було порушено його права та законні інтереси, є необґрунтованими та такими, що не підтверджуються належними, достатніми та допустимими доказами.

Таким чином, висновки суду першої інстанції належним чином вмотивовані, відповідають встановленим судом обставинам справи, які ґрунтуються на наявних у справі доказах, та наведеним нормам матеріального права, і доводами скарги не спростовані.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргуХарківської міської ради-залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 27 січня 2020 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.