Справа № 714/1079/19
Провадження № 2/714/51/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"04" червня 2020 р. Герцаївський районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого-судді: Акостакіоає О.Т.
при секретарі: Якобан І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Герца цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на Ѕ частки земельної ділянки і визнання права власності на Ѕ частки земельної ділянки та про часткове скасування державної реєстрації,-
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак до суду від його представника ОСОБА_4 18 лютого 2020 року надійшла заява що позовні вимоги про припинення права власності на Ѕ частки земельної ділянки і визнання права власності на Ѕ частки земельної ділянки підтримує , просить справу розглянути у їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. А від позовної вимоги «Про скасування, державної реєстрації права власності ОСОБА_2 , на 1/2 частину земельної ділянки» відмовився, розуміє що ці вимоги є передчасними. Відмову від позовної вимоги судом було прийнято.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не з`явилась по невідомим для суду причинам, хоча належним чином двічі була повідомлена про час та місце розгляду справи та про причини не явки суд не повідомила.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника позивача ОСОБА_4 , врахувавши характер спірних правовідносин, приходить до наступних висновків:
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 81ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.
Верховний Суд України у постанові від 11.02.2015 по справі № 6-2 цс15 дійшов висновку про те, що зазначені норми (частини перша, четверта статті 120 Земельного кодексу України), закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.12.2019 року №191376416. Вказаний будинок перейшов сторонам у спадок від ОСОБА_3 . Позивачем та відповідачем зареєстровано право спільної часткової власності на будинок у АДРЕСА_1 у розмірі по 1/2 частки.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97- ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підставі зазначеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати.
На підставі ст. 55 Конституції України, ч. 1, ч. 4 ст. 120 ЗК України та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 79, 81, 82, 88, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 понесенні судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1355(одну тисячу триста п`ятдесят п`ять) грн. 10 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Герцаївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: