ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2044/20 Справа № 206/6043/19 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк", як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", третя особа - Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в особі державного реєстратора Волос Олени Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до АТ "Укрсоцбанк", третя особа - Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в особі державного реєстратора Волос Олени Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо домоволодіння АДРЕСА_1 , заборони вчиняти дії щодо виселення позивача та інших співмешканців зі спірного домоволодіння, заборони реєструвати або скасовувати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у спірному домоволодінні, заборони відповідачу відчужувати та користуватись домоволодінням та заборони відповідачу вчиняти будь-які інші дії щодо домоволодіння.

Заява обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач, як власник спірного нерухомого майна, має об`єктивну можливість вчинення дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки може в будь-який момент відчужити вказане майно третім особам.

Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відповідачу АТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100, ) вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрації, перереєстрації, відчуження, передачі в іпотеку та в іншій спосіб на користь третіх осіб) щодо домоволодіння, яке складається з: літ. «А-1» - житловий будинок (шлакоблочний, обкл. цеглою) загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м.; літ. «Д», «Ж»- навіси, І-ІІ, І-ІІІ - споруди, що знаходяться на земельній ділянці площею 600 кв. м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить АТ «Укрсоцбанк». В іншій частині заяви про забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, АТ "Альфа-Банк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Крім того, АТ "Альфа-Банк" в своїй апеляційній скарзі просив залучити його до участі у справі замість АТ "Укрсоцбанк", як його правонаступника.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 червня 2020 року клопотання АТ "Альфа-Банк" про залучення до участі у справі правонаступника - задоволено. Залучено АТ "Альфа-Банк" до участі у справі за апеляційною скаргою АТ "Альфа-Банк" на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ "Укрсоцбанк", третя особа - Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» в особі державного реєстратора Волос Олени Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якості правонаступника АТ "Укрсоцбанк".

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу АТ "Альфа-Банк", як правонаступника АТ "Укрсоцбанк", не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що заходи забезпечення позову, які просила застосувати позивач, не носить дискримінаційного характеру стосовно сторін у спорі, а його застосування здійснюється на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін, а тому застосовуючи саме такий захід забезпечення позову, суд враховував недопустимість обмеження інших прав відповідача відносно спірного майна, однак сама по собі заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії буде гарантувати виконання можливого рішення по справі у разі задоволення позову, що є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства, визначеного у п. 7 ч. 3 ст. 2 ЦПК України (як обов`язковість судового рішення). Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обраний позивачем захід забезпечення позову передбачений законом та є співмірним відносно заявленим позовним вимогам, а необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України, свідчить про обґрунтованість поданої заяви в частині заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо предмету іпотеки до розгляду справи по суті.

Відмовляючи в частині забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо виселення позивача та інших співмешканців зі спірного домоволодіння та заборони реєструвати або скасовувати реєстрацію місця проживання будь-яких осіб у спірному домоволодінні, суд першої інстанції посилався на те, що кожна з зазначених вимог сама по собі може бути предметом судового розгляду за окремим зверненням власника домоволодіння (відповідача) до суду з відповідним позовом у випадку незгоди позивача з такими вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 жовтня 2019 року позивач звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. Предметом позову є визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно, а також поновлення запису про право власності на об`єкт іпотеки за позивачем.

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір щодо домоволодіння, яке складається з: літ. «А-1» - житловий будинок (шлакоблочний, обкл. цеглою) загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 51,0 кв.м.; літ. «Д», «Ж»- навіси, І-ІІ, І-ІІІ - споруди, що знаходяться на земельній ділянці площею 600 кв. м., що розташоване за адресою АДРЕСА_1 , яке відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на праві приватної власності належить відповідачу, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрації, перереєстрації, відчуження, передачі в іпотеку та в іншій спосіб на користь третіх осіб) щодо спірного домоволодіння.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення.

Так, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення (п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України). Водночас, тлумачення цієї норми процесуального закону як обов`язок у кожному випадку подання заяви про забезпечення позову одночасно пропонувати конкретне зустрічне забезпечення є помилковим, оскільки не відповідає дійсному змісту цієї норми, не враховує її взаємозв`язку з положеннями ст.ст.154,155 ЦПК України та з підставами, предметом і видом забезпечення кожного конкретного позову.

Колегія суддів звертає увагу, що норма п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України сформульована як «пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення», а не пропозиції «про» зустрічне забезпечення, тобто, допускає як пропозицію про застосування зустрічного забезпечення, якщо за обставинами справи таке вимагається чи є необхідним, так і вказівку на те, що з огляду на обставини справи (передусім - на предмет позову, вид пропонованого забезпечення позову) для застосування зустрічного забезпечення підстав чи потреби немає.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк", як правонаступника Акціонерного товариства "Укрсоцбанк", - залишити без задоволення.

Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова