Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 359/3256/15-ц

провадження № 61-18874св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Євробанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Бориспільського районного відділу управління Державної міграційної служби в Київській області про стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року у складі судді Борця Є. О. та постанову апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Коцюрби О. П., Мельника Я. С.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Євробанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Бориспільський районний відділ управління Державної міграційної служби в Київській області,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У лютому 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Євробанк» (далі - ПАТ КБ «Євробанк», банк) звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Бориспільського районного відділу управління Державної міграційної служби в Київській області (далі - Бориспільський РВ УДМС в Київській області), з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 борг за кредитним договором в розмірі

900 601,65 грн, звернути стягнення на квартиру

АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки під час проведення виконавчої дії, виселити відповідачів з указаної квартири та зобов`язати Бориспільський РВ УДМС в Київській області зняти з реєстрації місце проживання відповідачів в цій квартирі.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 08 липня 2011 року між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_1 остання отримала кредит в розмірі 328 000 грн на умовах, визначених договором, строком повернення до 07 липня 2012 року. У разі неналежного виконання цих грошових зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та сплатити штраф в розмірі 1% від суми кредиту.

3. Виконання умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 08 липня 2011 року між ПАТ КБ «Євробанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким останній зобов`язався відповідати перед ПАТ КБ «Євробанк» за невиконання кредитного договору.

4. Крім того, банк уклав з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання кредитного договору вони передали ПАТ КБ «Євробанк» в іпотеку квартиру

АДРЕСА_1 .

5. Позичальник ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання, допустила утворення заборгованості, яку позивач просив стягнути в судовому порядку, звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити та зняти відповідачів з реєстраційного облікув квартирі, яка є предметом іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 24 травня 2016 року позов задоволено частково.

7. У рахунок погашення боргу за договором кредиту від 08 липня 2011 року в загальному розмірі 900 601,65 грн, яка складається з: 328 000 грн боргу по кредиту; 376 653,33 грн боргу по сплаті відсотків за користування кредитом; 192 668,32 грн пені та 3 280 грн штрафу, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки під час проведення виконавчої дії.

8. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

9. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Євробанк» витрати на оплату судового збору по 1 073 грн з кожного. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

10. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач всупереч умовам договору не сплачує передбачені ним платежі, чим ухиляється від виконання своїх цивільно-правових обов`язків. Відповідач є іпотекодавцем, а банк в свою чергу має право захистити своє порушене право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

11. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про виселення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач направив відповідачам вимоги про добровільне виселення з житлового приміщення, на яке проводиться звернення стягнення відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку», відповідачі зазначені вимоги отримали, однак не звільнили спірне приміщення в добровільному порядку, у в`язку з цим права іпотекодержателя порушені.

12. Відмовляючи у стягненні боргу за кредитним договором, суд виходив із того, що правові підстави для одночасного стягнення з ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні. Відмовляючи у задоволенні вимоги про зобов`язання Бориспільський РВ УДМС в Київській області зняти з реєстрації місце проживання відповідачів, суд першої інстанції зазначив, що така вимога позивача є передчасною.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

13. Постановою апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року в частині звернення стягнення на квартиру змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції.

14. У рахунок погашення боргу за договором кредиту від 08 липня 2011 року в загальному розмірі 900 601,65 грн, яка складається з: 328 000 грн боргу по кредиту; 376 653,33 грн боргу по сплаті відсотків за користування кредитом; 192 668,32 грн у пені в розмірі та 3 280 грн штрафу, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», за ціною

610 000 грн, встановленою в договорі іпотеки від 08 липня 2011 року. В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 24 травня 2016 року залишено без змін.

15. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції не врахував положення частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду.

16. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про виселення відповідачів, оскільки за приписами частини другої статті 109 ЖК України, як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

17. У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

18. Доводи касаційної скарги зводяться до того, що оскаржені судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм статей 12, 95, 109 ЦПК України, внаслідок чого не правильно застосовані норми матеріального права, зокрема статей 526, 527, 530, 549, 1050, 1054 ЦК України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», статті 61 Конституції України, cтатей 38,39 Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК УРСР.

19. Касаційна скарга містить посилання на те, що судами не досліджено та не надано оцінку, що квартира АДРЕСА_1 , на яку звернуто стягнення, придбана не за кредитні кошти, оскільки цільове призначення кредиту згідно пункту 1.2. кредитного договору є придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , а тому висновок про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців цього будинку, без надання їм іншого постійного житла є помилковим.

20. Крім того, суди попередніх інстанцій не надали жодної оцінки обставинам неподання ПАТ «КБ «Євробанк» судовим експертам оригіналу заявки на видачу готівки, яка в даній справі є єдиним доказом, що підтверджує виконання банком зобов`язань по передачі суми кредиту та виникнення у ОСОБА_1 зобов`язань по його поверненню.

Доводи інших учасників справи

21. Інші учасники справи відзиву щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

23. Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року зупинено виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 травня 2016 року та постанови апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року у справі № 359/3256/15-ц до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

24. Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. 08 липня 2011 року між ПАТ КБ «Євробанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за яким остання отримала кредит в розмірі 328 000 грн, які зобов`язалась щомісячно до 07 липня 2012 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних.

26. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов`язань ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення та сплатити штраф в розмірі 1% від суми кредиту.

27. 08 липня 2011 року ПАТ КБ «Євробанк» уклав з ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 договір поруки, за яким ОСОБА_2 зобов`язався відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 кредитного договору.

28. Виконання умов кредитного договору також забезпечено договором іпотеки, укладеним 08 липня 2011 року між ПАТ КБ «Євробанк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за яким останні передали позивачу в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

29. Заставна вартість об`єкту нерухомості складає 610 000 грн.

30. Звертаючись з позовом, банк указував, що борг ОСОБА_1 за кредитним договором становить 900 601,65 грн, із яких: 328 000 грн - тіло кредиту, 376 653,33 грн - борг по сплаті відсотків за користування кредитом;

192 668,32 грн - пеня, 3 280 грн - штраф.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

31. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

32. Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

33. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

34. Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги,під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

35. Частиною першою статті 402 ЦПК Українив редакції, чинній на момент подачі касаційної скарги, встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

36. Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

37. У справі, яка переглядається, предметом позову є стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Щодо стягнення боргу за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки

38. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

39. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

40. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

41. Відповідно до положень статті 575 ЦК України, статей 1, 2 Закону України «Про іпотеку» іпотека є окремим видом застави, яка полягає у забезпеченні виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

42. Згідно з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

43. Положенням частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, у тому числі початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

44. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

45. За змістом частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

46. Банк, звертаючись до суду з позовними вимогами до про звернення стягнення на предмет іпотеки, просив звернути стягнення на предмет іпотеку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 900 601,65 грн, із яких: із яких: 328 000 грн - тіло кредиту, 376 653,33 грн - борг по сплаті відсотків за користування кредитом; 192 668,32 грн - пеня, 3 280 грн - штраф.

47. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

48. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

49. Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

50. Такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003 цс 15.

51. Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не встановив фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку та не дослідив всіх її складових та період, за який вони нараховувались.

Щодо виселення

52. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

53. Частиною першою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

54. Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

55. Згідно зі статтею 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

56. Усталена практика Верховного Суду України та Верховного Суду засвідчує, що вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 ЖК Української РСР.

57. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

58. Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

59. Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» внесено зміни до статті 109 ЖК Української РСР, згідно з якими виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

60. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

61. В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі

№ 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

62. У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі 753/12729/15-ц (провадження №14-317цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність для відступу від висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених постановах Верховного Суду України (від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16). Зазначила, що правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, є законним та обґрунтованим, враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

63. Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про виселення відповідачів із спірної кварти, яка є предметом іпотеки, проте не дав жодної правової оцінки тій обставині, що предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

64. Водночас, за умовами пункту 1.2. кредитного договору цільовим призначенням кредиту є придбання та проведення ремонтних робіт двокімнатної квартири розташованої за адресою:

АДРЕСА_2 .

65 . Залишаючи рішення суду першої інстанції в указаній частині без змін, апеляційний суд не встановив джерело походження коштів на придбання квартири, яка є предметом іпотеки та не зазначив, якими доказами підтверджено використання кредитних коштів на придбання спірної квартири.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

66. У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, не має можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду

67. Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

68. За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2 Постанову апеляційного суду Київської області від 14 лютого 2018 року скасувати.

3.Справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська