Справа № 404/7987/19
Номер провадження 2/404/2105/19
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2020 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді - Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Созоненко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат,-

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, по якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту досягнення ним 18 років до 23 років або закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі з денною формою навчання; стягнути із відповідача на її користь 1/2 витрат на оплату за проживання у гуртожитку на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 1 459,00 грн.; стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що згідно рішення Кіровського районного суду від 08.09.2010 року на користь неповнолітнього сина відповідача - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ј частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане рішення не скасовано і не оскаржувалось по суті сторонами, проводиться його примусове виконання з 2010 року. 18.07.2019 року ОСОБА_3 був зарахований на денну форму навчання до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» терміном навчання 3 роки 11 місяців. З 03.09.2019 року ОСОБА_3 тимчасово проживає за місцем проходження навчання - АДРЕСА_1 . Позивач самостійно сплачує за проживання, проїзд, харчування та забезпечення підручниками сина, працює медичною сестрою, виховує сина із 2010 року сама і не має можливості нести всі витрати самостійно. Батько жодної участі у зазначених витратах не приймає, з нею з цього приводу не спілкується. Із 30.11.2019 року рішення Кіровського районного суду від 08.09.2010 року завершить свою дію, що призведе до закриття виконавчого провадження і повного припинення участі батька у фінансуванні витрат на повнолітнього сина, який продовжує навчатися у вищому навчальному закладі. Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2019 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено до розгляду /а.с. 18-19/.
13 грудня 2019 року відповідачем, через канцелярію суду, подано відзив на позовну заяву, згідно якого вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити. Вказав, що розуміючи, що його син навчаючись у вищому навчальному закладі не має заробітку, має намір та буде надавати йому матеріальну допомогу (утримання) у розмірі 2/30 частини його заробітку (доходу), що еквівалентно 2000 грн. після виникнення у нього відповідного обов`язку, тобто після 30.12.2019 року. Вказана сума практично дорівнює прожитковому мінімуму для працездатної особи, встановленому чинним законодавством. Разом з тим, на даний час позовні вимоги заявлені позивачем є передчасними, адже як на момент звернення до суду так і на момент розгляду справи судом позивач не надав та не надасть доказів ненадання ним добровільно допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Отже, вказана вимога позивача є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з нього 1/2 витрат за проживання у гуртожитку сина ОСОБА_4 , вважає за доцільне вказати наступне. Враховуючи, що вартість навчання у ВНЗ, проживання у гуртожитку, придбання підручників, одягу, продуктів харчування та лікування повнолітньої дитини яка продовжує навчання включається до розміру стягуваних аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (чи до досягнення нею 23 років), то вимога позивача про стягнення з нього 1/2 витрат є необґрунтованою. Крім того, якщо врахувати те, що оплата за проживання у гуртожитку неповнолітньої дитини входить до складу додаткових витрат, які можна стягувати в порядку ст. 185 СК України, вказана вимога мала би бути заявлена у позовній заяві про стягнення додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, з відповідним правовим обґрунтуванням, а не у позові про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з навчанням /а.с. 24-39/.
Від представника позивача 07 лютого 2020 року поштою отримано заяву про збільшення позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту досягнення ним 18 років до 23 років або закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі з денною формою навчання; стягнути із відповідача на її користь Ѕ додаткових витрат на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6 635,00 грн.; стягнути із ОСОБА_2 судовий збір на користь держави. Зазначила, що на протязі 2014-2019 р.р. відповідач систематично і не повністю виконував рішення суду, а у 2017 намагався взагалі уникнути їх виплати і заборгованості, подавши позов до Кіровського районного суду м. Кіровограда про "скасування аліментів". Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.12.2017 року по справі № 404/6472/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про скасування заборгованості по аліментам та зменшення розміру аліментів, проте Апеляційний суд кіровоградської області в своїй ухвалі від 07.02.2018 року не погодився із доводами позивача і скасував рішення в повному обсязі. 18.07.2019 року ОСОБА_3 був зарахований на денну форму навчання до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» терміном навчання 3 роки 11 місяців і тимчасово проживає за місцем проходження навчання - АДРЕСА_1 . До досягнення повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 і станом на момент подання документів все утримання сина, в тому числі лікування на стаціонарі у 2019 році відбувалося і відбувається за кошт матері позивачки у даному позові, оскільки самостійного доходу ОСОБА_3 не мав і не має. Таким чином, на стаціонарне лікування позивачкою було витрачено 3 352,00 грн. Весь цей час 2019 рік батько не надавав жодної додаткової допомоги у лікуванні (3 352,00 грн.), оплаті за гуртожиток (2 918,00 грн.), придбанні форменого одягу (7 000 грн.), посиленого харчування. Вважає, що мати має право на стягнення додаткових витрат на дитину у порядку 185 СК України (додаткові витрати на дитину). Відповідач не навів доказів, що він якимось чином приймав участь у цих додаткових витратах до досягнення повноліття дитиною. Спростовуючи власні доводи, висловлені у відзиві на позовну заяву, про те, що він не уникає і не збирається уникати допомоги синові після повноліття, після 30.11.2019 р., позивач заявляє, що станом на 22.01.2020 року батько припинив сплату будь-яких платежів на користь позивачки чи власного сина, що доводить поза всяким сумнівом, що ні подання позову, ні прийняття його до розгляду не булу передчасним чи невиправданим заходом по забезпеченню права дитини на утримання /а.с. 52-72/.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 травня 2020 року відмовлено у прийнятті позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів в порядку ст. 52 ЦПК України, як третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.
В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, у їх задоволенні просила відмовити з врахуванням заперечень викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 3-4/.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про призначення аліментів задоволено повністю. Призначено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2010 року до 30.11.2019 року /а.с. 7/.
Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради та ОСОБА_5 про скасування заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів задоволено частково. Звільнено ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 21248,48 грн. Змінено розмір аліментів, що стягуються за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зменшено з 1/4 частки на 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення сином повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 640 грн. судового збору.
Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - Орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради та ОСОБА_5 про скасування заборгованості по аліментам, зменшення розміру аліментів, відмовлено. Як свідчать матеріали справи, інші особи, крім сина ОСОБА_4 , які б перебували на утриманні у позивача, відсутні. Він працездатний, має постійне місце роботи, проходить військову службу, отримує заробітну плату за місцем роботи, яке зберігається за ним на час проходження служби та грошове утримання у військовій частині. З часу ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання сина, змінився його сімейний стан. Разом з тим, як підтверджується довідками про нарахування заробітної плати і грошового забезпечення, значно покращився його матеріальний стан, починаючи з квітня 2016 року /а.с. 55-58/.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).
Як вбачається із довідки №25/10/2213-839 від 25 жовтня 2019 року виданої начальником Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Інститут спеціального зв`язку та захисту інформації ОСОБА_6 , ОСОБА_3 є студентом 1 курсу Інституту спеціального зв`язку та захисту інформації з 01.09.2019 року згідно наказу про зарахування від 18.07.2019 року №2116-с (IV рівень акредитації, денна форма навчання, термін навчання 3 роки 11 місяців) /а.с. 11/.
Статтею 198 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно ст. 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд погоджується із доводами сторони позивача, що її доходи недостатні для утримання повнолітнього сина, а відповідач може надавати матеріальну допомогу.
З врахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України, а також досягнення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 повноліття, суд визначає аліменти на утримання повнолітнього, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги від обох батьків, саме в розмірі ј частки всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 30.11.2019 року та продовжуючи до 01.08.2023 року, за умови продовження навчання.
Враховуючи, що термін навчання закінчиться 01.08.2023 року, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на навчання до досягнення дитиною 23 річного віку задоволенню не підлягають.
Мінімальний розмір аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановлюється лише при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей відповідно до ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх сина (доньку) у зв`язку з навчанням мінімальний розмір аліментів у відсотках до прожиткового мінімуму не застосовується згідно з нормами СК України.
За вказаних обставин позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають до часткового задоволення.
Що стосується позовної вимоги стягнути з відповідача на користь позивача Ѕ додаткових витрат на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6 635,00 грн., то суд дійшов такого висновку.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.
Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що вона понесла додаткові витрати, зокрема на лікуванні (3 352,00 грн.), оплаті за гуртожиток (2 918,00 грн.), придбанні форменого одягу (7 000 грн.), посиленого харчування сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому їх половину просить стягнути з відповідача.
Так, позивачем надано консультативний висновок спеціаліста від 18 лютого 2019 року та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №9716 хірургічного відділення №1, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 07.09.2019 року по 14.09.2019 року перебував у стаціонарі Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: зовнішній геморой, тромбоз гемороїдального вузла. Отримував лікування: ліотон, проктозан нео. 09.09.2019 року в плановому порядку в умовах загального знеболення операція вскриття гемороїдального вузла, видалення тромбів /а.с. 60, 63/.
Разом з цим, суд не приймає до уваги надані висновок та виписку щодо призначення лікарів, оскільки останні не обґрунтовані придбанням вказаних лікарських препаратів, квитанції за період з 07.09.2019 року по 14.09.2019 року у матеріалах справи відсутні, позивачем не залучались.
Згідно виписки №32717 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 13.12.2019 року по 31.12.2019 року перебував у стаціонарі інфекційно-боксованого відділення Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: гостра респіраторна вірусна інфекція, середньої тяжкості, правостороння пневмонія в нижній долі. ЛН 0 ст. Лікування: стіл №15, обстеження, физ. Р-н, цефтриаксон, лазолван, лефлорцин, інфулган, реосорбілак, анапирон, ексіпім, сума мед /а.с. 61/.
Вказане у виписці призначення лікаря підтверджено наданими квитанціями щодо придбання лікарських препаратів на суму 3 352,00 грн. /а.с. 62/. Однак, 30.11.2019 року ОСОБА_3 втратив правовий статус дитини, оскільки йому виповнилося 18 років.
Тому, суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно відмовити у задоволенні даної позовної вимоги, оскільки позивачем виниклі правовідносини не регулюються ст. 185 СК України.
Крім того, позивач у додаткові витрати включила не лише кошти, які витрачені нею на лікування, а і витрати на оплату за гуртожиток (2 918,00 грн.), придбанні форменого одягу (7 000 грн.), посиленого харчування сина.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем були понесені витрати на неповнолітнього тоді ще сина (до 30.11.2019 року) у зв`язку з оплатою вартості його проживанням у гуртожитку на загальну суму 2 918,00 грн. /а.с. 13, 59/.
Проте, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 219/1766/18).
У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно, до додаткових витрат на дитину також не відносяться і витрати на проживання у гуртожитку у зв`язку з навчанням.
Витрати батьків на здобуття дитиною освіти є звичайними та необхідними витратами на її утримання і мають враховуватися судом при визначенні розміру аліментів (п. 4 ч. 1ст. 182 СК України).
Продовження навчання дитиною, яка здобула повну загальну середню освіту, у вищому навчальному закладі не має наслідком додаткових витрат (додаткового виду витрат) її батьків, а лише зміну розміру їх витрат на освіту дитини, порівняно з витратами на позашкільну, загальну середню чи інші види освіти.
Отже, навчання сина сторін у Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Інститут спеціального зв`язку та захисту інформації для здобуття професійної освіти та його проживання у гуртожитку, придбання форменого одягу, посилене харчування не відносяться до тих обставин, які передбачають можливість стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини.
З огляду на викладене суд приходить до висновку, що належними та допустимими доказами позивачем не доведено наявність особливих обставин, у зв`язку з якими вона понесла додаткові витрати на сина, згідно положень ст. 185 СК України, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання в розмірі ј частки всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 30.11.2019 року та продовжуючи до 01.08.2023 року, за умови продовження навчання.. У задоволенні решти вимог відмовити.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ст.ст. 141, 430 ЦПК України, суд стягує з відповідача 768,40 грн. судового збору на користь держави, та рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.
Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання в розмірі ј частки всіх видів його заробітку /доходу/ щомісячно, починаючи з 30.11.2019 року та продовжуючи до 01.08.2023 року, за умови продовження навчання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Відомості про учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 05.06.2020 року.

Суддя Кіровського В. В. Мохонько

районного суду

м.Кіровограда