Справа № 638/515/20
Провадження № 2/638/2436/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Шестака О.І.

за участю секретаря Цуваревої Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61002, м. Харків, м-н Свободи, Держпром, 3 під`їзд) про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом, в якому просить суд захистити майнові права позивача, стягнути заподіяну шкоду з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень не до отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року; захистити майнові права позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він, є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2005 року, пенсія йому призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» надалі по тексту - Закон 2262 (пенсійна справа № 100/27281, пенсійне посвідчення ветерана ОВС А, № 006680, від 20.10.2004 р.).

Позивач зазначив, що відповідно до цього закону норма, яка діяла на час виходу на пенсію Позивача встановлювала основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення при вислузі 44 роки. Про це свідчить копія висновку про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону Закон 2262, яку позивач отримав 08 лютого 2019 року в ГУ ПФУ а Харківській області.

З 01.01.2016 року Відповідач провів перерахунок пенсії Позивача з суми 8377,20 грн. застосувавши розмір грошового забезпечення за вислугу 44 роки 70%. Пенсія Позивача склала 5864,04 грн., що на 1675,44 гривні менш, аніж мало бути призначено до встановленого розміру пенсії 90%.

Виходячи з наведеного Позивач зазначив, що на його думку він недоотримав з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року (чотири роки) гроші в сумі 80421,12 грн. На цю суму позивачу спричинена шкода, Відповідачем за цим позовом. Ці гроші є власністю Позивача.

Позивач зазначає, що права військовослужбовця та осіб прирівняних до них, встановлені в ч. 2 ст. 6; п.5 ст.17; ст.19; ст. 24; ст.46 Конституції України гарантовані Державою та є нормами прямої дії.

Зразковою справою № 240/5401/18, яка затверджена Верховним Судом України, дій ПФ України по зменшенню розміру пенсії, при перерахунку пенсії, визнані неправомірними.

Позивач вважає, що Відповідач порушив права Позивача на отримання пенсії 90% від грошового забезпечення при вислузі 44 роки застосувавши зворотну дію закону, чим заподіяв майнову шкоду Позивачеві, яка має бути відшкодована з урахуванням індексу споживчих цін за 2019 рік. У відповідності до таблиці індексу споживчих цін розташованому на сайті Міністерства фінансів України - індекс склав 104,1% за 2019 рік. Виходячи з викладеного ця сума складає - 83718,38 грн.

На думку Позивача, протиправні дій ГУ ПФ України в Харківській області призводять до того, що Позивач має докладати надмірних зусиль з поновлення свого права власності гарантоване йому Конституцією, таким чином позивач вважає, що йому спричинено моральну шкоду незаконними діями ГУ ПФ України в Харківській області. Фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений за загально відомою методикою проф. ОСОБА_2 , яка Рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань».

Згідно розрахунку проведеному Позивачем на основі цієї методики, виходячи із глибини, характеру та тривалості душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності на справедливості розмір спричиненої моральної шкоди Позивачем оцінено у 76512,6 грн.

Позивач зазначив, що згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу у його відсутностіі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надав до суду письмовий відзив на позов у якому зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ) не згодне з вимогами позивача, зважаючи на наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно правових актів чи індивідуальних актів) дій чи бездіяльності крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження… Пунктом 3 ст. 21 КАС України якщо справа щодо однієї з вимог підсудна справа окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимог (вимог) місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд.

Представник відповідача зазначив, що з огляду на вищенаведене, спір належить до юрисдикції адміністративних судів, має розглядатись в порядку адміністративного судочинства та підсудний Харківському окружному адміністративному суду.

Представник відповідача зазначив, що Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ як отримувач пенсії за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року (далі - Закону № 2262-ХІІ). Пенсія ОСОБА_1 призначена з 29.12.2003 року у розмірі 90% грошового забезпечення, з 01.01.2016 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки, виданої Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Відповідно ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014 року, що діє на час виникнення права на перерахунок) максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення. У зазначеній редакції положення Закону № 2262-ХІІ були застосовані відповідачем при обчисленні розміру пенсії позивачу при її перерахунку з 01.01.2016 року.

Представник відповідача зазначив, що розмір пенсії позивача після проведених перерахунків збільшився. Таким чином, умови його пенсійного забезпечення не погіршилися, позаяк відповідачем не було вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром.

Щодо проведення індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року, представник Відповідача зазначив, що питання індексації пенсій врегульоване Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Відповідно до статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до пункту 1-1 Прядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту. Відповідно до пункту 5 Порядку індексації сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Щодо компенсації представник Відповідача зазначив, що відповідно до ст. 1 Закону України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» (Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно п. 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: пенсії з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат). Статтею 4 Закону № 2050-ІІІ встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

Представник відповідача зазначив, що Позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та відповідно не виплачені суми пенсії, що не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом № 2050-ІІІ за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Виходячи із зазначених норм, відповідні права позивача можна буде вважати порушеними лише у разі, якщо компенсація не буде йому виплачена у тому ж місяці, що і заборгованість.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Заведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що Заявник вважає, що його права можуть бути порушені в майбутньому.

Представник Відповідача зазначив, що оскільки на цей час між сторонами існує спір щодо перерахунку пенсії, заборгованість по пенсії не нараховувалась та не виплачувалась. Відповідно, компенсація не могла бути нарахована та виплачена. Таким чином, позовні вимоги щодо компенсації втрати частини доходу є передчасними та не підлягають задоволенню.

Щодо моральної шкоди представник Відповідача зазначив, що відповідно до частин першої та другої статті 23 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1174 цього ж Кодексу передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, представник Відповідача зазначив, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Тобто, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Представник відповідача зазначив, що Позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема не надано жодних належних та допустимих переконливих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди саме діями відповідача, тобто наявність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо), отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача ї шкоди у розмірі 76512,6 грн.

Представник відповідача зазначив, що суми 80421,12 грн. та 83718,38 грн. визначені позивачем, жодним чином необґрунтовані, надані позивачем розрахунки зроблені на власний розсуд і не відповідають нормам чинного законодавства.

На підставі вище викладеного, Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 надав до суду заперечення на відзив відповідача, у якому зазначив, що з даним відзивом на позов, який було надано до суду погодитись не можливо, з наступних підстав: Відповідач посилається на те, що даний позов належить до розгляду адміністративним судочинством, тим самим, на думку Позивача, Відповідач визнає, що вчинив неправомірні дії з перерахунку пенсії застосувавши зворотну дію закону.

Позивач зазначив, що основна його вимога стосується захисту майнового права Позивача за цим позовом та стягнення майнової шкоди завданої Відповідачем. Порушення майнових прав є цивільним правом і у відповідності до ст. 15 ЦК України дозволяє позивачу звернутися за його захистом в порядку цивільно-процесуального законодавства. Стаття 16 ЦК України в частині 2 встановлює перелік способів захисту цивільних прав судом, причому перелік цих способів не є вичерпним, та на дає суду правомочні права самостійно вибрати спосіб захисту права Позивача. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з пропозицією, який спосіб захисту своїх прав він вважає найбільш дієвим. Вказана стаття надає правомочні права суду для припинення дії яка порушує право.

На думку Позивача, Відповідач за цим позовом порушує майнові права Позивача. Пенсія це власність Позивача. Пенсія виплачується Позивачу у відповідності до діючого законодавства. Відповідач спричинив шкоду Позивачу шляхом зловживання своїми владними повноваженнями на свій розсуд толкуючи Конституцію та закони України.

В своєму відзиві на позов Відповідач визнає, що розмір пенсії Позивача на час звільнення зі служби складає 90%. Позивачем надано докази до суду, що відповідач на 01.01.2016 року зменшив розмір пенсії Позивача до 70%. Це не заперечує і Відповідач, фактично визнавши, на думку Позивача, що спричинив майнову шкоду Позивачу, заволодівши його власністю.

Позивач зазначив, що фактичний розмір заявленої до стягнення моральної шкоди може бути визначений за загально відомою методикою проф. ОСОБА_2 , яка Рішенням про державну реєстрацію від 03.03.2010 року включена до Реєстру за реєстраційним кодом 14.1.04 «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань». За цією методою моральну шкоду визначає інститут судових експертиз ХНДІСЕ ім. Бокаріуса. Якщо Відповідач не погоджується з розрахунками Позивача стосовно моральної шкоди, він має спростувати їх доказами, оскільки Відповідачу відомо та він в своїх запереченнях посилається на те що кожна сторона має довести те на що посилається.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року Провадження у цивільній справі № 638/6701/19, в частині позовної вимоги захистити майнові права позивача за цим позовом, ОСОБА_1 та зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківської області , провести ОСОБА_1 , нараховування та виплачувати пенсію в розмірі 90% грошового забезпечення за вислугу 44 років у відповідності до ст. 13 Закону України (2262), яка діяла на 02.02.2004 року; ст. 51: 63; 64 Закону України (2262) "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб": Закону України (1283-ХІІ) «Про індексацію грошових доходів населення» від 07 серпня 1991 року; Законом України (№2050-111) "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-111 від 19.10.2000 року та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159, починаючи з 01 січня 2020 року, з урахуванням вже виплаченої пенсії - закрити у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд, перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст. 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Судом встановлено:

Позивач ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ України з 2003 року, пенсія призначена відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 09.04.1992 року, пенсійна справа № 100/27281, пенсійне посвідчення ветерана ОВС А, № 006680, від 20.10.2004 р.

Позивачу з 29.12.2003 року встановлений основний розмір пенсії 90% грошового забезпечення при вислузі 44 роки, що підтверджується матеріалами справи.

З 01.01.2016 року пенсію Позивача перераховано відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки, виданої Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області.

Після перерахунку пенсія Позивача склала суму 5864,04 грн., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, для цього розрахунку, була застосована ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції Закону №1166 від 27.03.2014 року, що діє на час виникнення права на перерахунок), згідно якої максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

Стосовно позовних вимог про захист майнових прав позивача, стягнення заподіяної шкоди з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року, суд зазначає наступне:

Із матеріалів справи та суті заявлених позовних вимог судом встановлено, що Позивач, не погодившись із перерахунком пенсії, який здійснено з 01.01.2016 року відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103, за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки, виданої Ліквідаційною комісією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, просить суд стягнути заподіяну шкоди з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року.

Із суті позовних вимог, суд робить висновок, що між сторонами існує спір щодо перерахунку пенсії. Проте в позовних вимогах Позивач не просить суд визнати цей перерахунок протиправним.

Позовні вимоги Позивача в частині стягнення заподіяної шкоди з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області сум: 80421,12 гривень недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року, ґрунтуються на переконанні Позивача у протиправності вищевказаного перерахунку пенсії.

Матеріали справи, в свою чергу, не містять жодних відомостей про те, що даний перерахунок належним чином оскаржений та визнаний протиправним.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Заведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що Заявник вважає, що його права можуть бути порушені в майбутньому.

З огляду на вищенаведене, суд робить висновок, що позовні вимоги про захист майнових прав позивача, стягнення заподіяної шкоди з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень недоотриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року, є необґрунтованими, передчасними та не підлягають задоволенню.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що вказана в постанові від 11 липня 2018 року по справі №487/6923/16-а.

Керуючись ст.ст. 1166, 1175 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення шкоди та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог захистити майнові права позивача, стягнути заподіяну шкоду з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківської області , за рахунок бюджетних коштів суму: 80421,12 гривень не до отриманої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2019 року; 83718,38 гривень з урахування індексу інфляції 104,1% на грудень 2019 року; 76512,6 гривень моральної шкоди за період з 01.01.2016 року по року, відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Сумського апеляційного суду або до дня функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи через Дзержинський районний суд міста Харкова.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя