Справа № 752/7290/20
Провадження № 2/752/4997/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Шевчук М.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму в розмірі 7304,77 коп., та на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.05.2018 року о 06-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській, 34-а відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 порушила ПДР України та здійснила зіткнення із автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Відповідача було визнано винною у вчиненні зазначеної аварії, про що свідчить постанова Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі № 753/12304/18. Позивач вказує, що в результаті зазначеної аварії йому були завдані тілесні пошкодження, та він із 24.05.2018 р. по 04.06.2018 р. перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 1, на що останнім було витрачено кошти в сумі 7304,77 грн. З огляду на те, що винуватцем в аварії було визнано відповідача, та ним в результаті ДТП були отримані тілесні пошкодження, відповідач, як винна особа, має відшкодувати йому шкоду, пов`язану із лікуванням. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки, він змушений був докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав та лікування, а тому відповідач має відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка ним оцінена в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.04.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подала. Будь-які клопотання зі сторони відповідача до суду не надходили.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23.08.2018 року о 06-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській, 34-а відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 15.08.2018 року у справі № 753/12304/18, ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Доказів на підтвердження того, що 23.08.2018 року автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_2 керував позивач ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази отримання в результаті зазначеної аварії будь-ким тілесних ушкоджень.

Даних про внесення відомостей до ЄРДР щодо отримання в результаті зазначеної аварії тілесних ушкоджень позивачем, та порушення відповідного кримінального провадження, зокрема, відносно відповідача, в зв`язку з цим, стороною позивача суду надано не було, як і не було надано суду доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 23.08.2018 року о 06-45 год. в м. Києві по вул. Бориспільській, 34-а та отриманими позивачем тілесними ушкодженнями.

В матеріалах справи наявні медичні документи, які свідчать про те, що позивач мав травми та дійсно перебував на стаціонарному лікуванні, однак, будь-яких доказів про те, що тілесні ушкодження були отримані позивачем саме внаслідок зазначеної ДТП, відсутні.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати на те, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень статей 11, 1166 ЦК України дає підстави вважати, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі.

Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за умов наявності шкоди, протиправної поведінки особи, яка завдала шкоду, наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та завданою шкодою, вини особи, яка завдала шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Крім того, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача.

З наданих суду стороною позивача доказів судом не встановлено, що завдана позивачу матеріальна та моральна шкода перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, по якій було визнано винною відповідача.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід звернути увагу на те, що кожна сторона обирає свій спосіб захисту, та повинна довести обставини, які мають значення для справи, на підставі належних та допустимих доказів.

Суд при винесенні рішення бере до уваги кожен доказ окремо, та оцінює їх в сукупності з іншими доказами.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача в ході розгляду справи не було доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та винними діями відповідача, суд вважає, що законних підстав для відшкодування, як матеріальної, так і моральної шкоди відсутні, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід залишити за позивачем по фактично понесеному.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1 по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 11.06.2020 року.

Головуючий Н.П. Чередніченко