Справа № 212/4266/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Козлова Ю.В., за участю секретаря судового засідання Курбакової Ю.О., за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст.247 ЦПК України, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я на виробництві з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «КЗРК») 160 000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з позивачем під час виконання трудових обов`язків на підприємстві ШУ «Октябрське» ВО «Кривбасруда», правоприємником якого є ПАТ «КЗРК», 10.03.1995 року стався нещасний випадок. Внаслідок нещасного випадку отримав травму правої ноги. Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, згідно висновку МСЕК від 11.07.1995 ступінь якої дорівнює 60% первинно, за висновком останнього МСЕК від 01.07.1015 року позивачу встановлено 40%. В позовній заяві зазначено, що після отриманої травми ОСОБА_1 змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Нещасний випадок спричинив фізичні страждання постійний біль в тазо-бедреному суглобі, яка посилюється при ходьбі та фізичному навантаження; обмеження функції в суглобах. Постійний біль доставляє переживання, наслідки нещасного випадку вимагають від нього додаткових зусиль для організації його життя, внаслідок неможливості вести активне життя.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 травня 2019 року було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачу ПАТ «КЗРК» було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ПАТ «КЗРК» скористався правом подання відзиву, відповідно до ст.178 ЦПК України.

Представник відповідача ПАТ «КЗРК» в наданому суду відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначивши, що позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди. Суду не надано доказів наявності вини відповідача спричинення йому підприємством моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

10.07.2019 розгляд справи відкладено в зв`язку з перебуванням судді на розгляді кримінального провадження в складі колегії.

03.10.2019 розгляд справи відкладено в зв`язку з перебуванням судді на розгляді кримінального провадження в складі колегії.

14.11.2019 в зв`язку з неявкою сторін розгляд справи відкладено на 22.01.2020.

22.01.2020 за клопотанням представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 24.02.2020.

19.03.2020 за клопотанням представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 02.04.2020.

02.04.2020 в зв`язку з неявкою представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 29.04.2020.

29.04.2020 в зв`язку з неявкою представника ПАТ «КЗРК» розгляд справи відкладено на 28.05.2020.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, надав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, справу просив розглядати за його відсутністю.

Представник відповідача до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що представник відповідача систематично не з`являється до суду, надаючи клопотання про відкладення розгляду справи, на останні два судових засідання взагалі не з`явився, без поважної причини, до матеріалів справи долучено відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 29.04.1983 по 10.07.1995 року працював крипильником підземної ділянки, машинистом навантажувальної машини та прохідником на ш.«Октябрська» ВО «Кривбасруда». Звільнений 10.07.1995 за станом здоров`я, за п.2 ст.40 КЗоТ України.

Згідно наряду на 10.03.1995, виданого начальником дільниці №6 ОСОБА_2 А.В ОСОБА_3 , через гірничого майстра ОСОБА_4 , звено ГРОЗ в складі: Коптєв В.І. та ОСОБА_5 повинні були доставити лебідку ЛС-17 з орту 89 оси гор.1040 метрів в орт 89 оси гор.1077 метрів. Після виконання роботи по доставці ЛС-17, ОСОБА_1 пішов в заїзд 145 оси гор.1115 метрів, для того щоб взяти трос 14 мм на п/е 1105 метрів, необхідного для доставки ЛС-30 по орту 114 оси гор.1040 метрів, для цього взяв із собою молот, почав підійматися на полок в результаті чого не втримався на драбині та впав на підошву орти. В результаті падіння з висоти позивач травмував собі праву ногу.

Відповідно до акту №8 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 11.03.1995 року, уповноваженою комісією було встановлено обставини, за яких стався нещасний випадок, встановлені причини нещасного випадку: необережне переміщення.

Відповідно до висновку МСЕК від 11.07.1995 року первинно ОСОБА_1 встановлено 60% втрати професійної працездатності та встановлена 3 група інвалідності в зв`язку з трудовим каліцтвом.

Відповідно до останнього висновку МСЕК від 01.07.2015 року ОСОБА_1 безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності.

Так, наявність трудового каліцтва у позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими медичними виписками, з яких вбачається що він проходив стаціонарне лікування в закладах охорони здоров`я.

Відповідно до вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1-14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК у 1995 році встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з травмою на виробництві, тобто встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року, в редакції станом на 1995 рік.

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п.11 Правил).

Відповідно до ст.3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст.83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14 від 24 грудня 2014 року.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування, трудове каліцтво позивача, завдає йому фізичного болю та душевних страждань, яке виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства, щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, наслідки нещасного випадку, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування в сумі 126 120,00 гривень, що складається з шістдесят прожиткових мінімумів на одну особу в розрахунку на місяць у 2020 році (час розгляду справи), який становить, станом на 01.01.2020 року 2102 гривни, відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 року № 294-IX, що буде співмірним з розміром заподіяної моральної шкоди.

Відповідно Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.440-1 ЦК Української РСР, ст.ст.23,1167 ЦКУ, ст.ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної тяжким ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 126 120,00 (сто двадцять шість тисяч сто двадцять) гривень за заподіяну моральну шкоду ушкодженням здоров`я, без утримання податку з доходів фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1261,20 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.3 Розділу XII ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, зазначений в цьому рішенні продовжується на строк дії такого карантину.

Повне найменування та ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», адреса: 50029, м.Кривий Ріг, вул.Симбірцева, 1а, ЄДРПОУ - 00191307.

Суддя: Ю. В. Козлов