КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 червня 2020 року місто Київ

Справа №755/18742/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Лівінського С.В. (суддя-доповідач),

Березовенко Р.В.,

Суханової Є.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Національного банку України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва, у складі судді Підпалого Вячеслава Валерійовича, від 11 листопада 2019 року в справі за заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі за позовом Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по місту Києву і Київській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року Головне управління Національного банку України по місту Києву та Київській області звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 , як поручителя за договором № 38/П від 06 травня 2014 року, заборгованості за кредитними договорами № 07 від 04 березня 2014 року, № 29 від 03 квітня 2014 року, № 31 від 04 квітня 2014 року,укладеними між Національним банком України (далі також НБУ) та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі також ПАТ «ВАБ Банк»).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 рокупровадження у справі зупинено до набрання законної сили судовими рішеннями у справах № 910/28408/15, № 910/28827/15, № 910/29287/15 за позовами QUICKCOM LIMITED (Квікком Лімітед) до НБУ та ПАТ «ВАБ Банк» про розірвання кредитних договорів № 07 від 04 березня 2014 року, № 29 від 03 квітня 2014 року, № 31 від 04 квітня 2014 року.

Національний банк України з вказаним судовим рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. Просив скасувати вказану ухвалу районного суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважав, що вказана ухвала винесена з порушенням цивільно-процесуального законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а ухвалу районного суду залишити без змін.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 353 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду щодо зупинення провадження у справі розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, таке.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року провадження по вказаній справі зупинено до набрання законної сили судових рішень Господарського суду міста Києва в справах № 910/28408/15, № 910/28827/15, № 910/29287/15 за позовами QUICKCOM LIMITED (Квікком Лімітед) до НБУ та ПАТ «ВАБ Банк» про розірвання кредитних договорів № 07 від 04 березня 2014 року, № 29 від 03 квітня 2014 року, № 31 від 04 квітня 2014 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року провадження у справі було відновлене.

Між тим, 04 листопада 2019 року ухвалою Печерського районного суду міста Києва провадження у справі знов було зупинене до набрання законної сили судових рішень у наведених вище справах.

Зупиняючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що позовні вимоги у даній справі щодо стягнення з відповідача заборгованості як поручителя за кредитними договорами укладеними між Національним банком України та публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» є похідними і залежать від розгляду в Господарському суді міста Києва справ № 910/28408/15, № 910/28827/15, № 910/29287/15 за позовами QUICKCOM LIMITED (Квікком Лімітед) до Національного банку України та публічного акціонерного товариства «ВАБ Банк» про розірвання кредитних договорів № 29 від 03 квітня 2014 року, № 7 від 04 березня 2014 року та № 31 від 04 квітня 2014 року.

Проте, колегія суддів з цими висновками суду погодитися не може, оскільки вони зроблені в результаті порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається зі справи, предметом спору по даній справі є стягнення коштів за договором поруки. Що стосується справ № 910/28408/15, № 910/28827/15, № 910/29287/15, які розглядаються в порядку господарського судочинства, то предметом спору в них є розірвання кредитних договорів.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатись на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Передбачена законом необхідність у зупиненні розгляду однієї справи до вирішення іншої полягає в тому, що в іншій справі можуть бути встановлені або спростовані факти, що матимуть значення для вирішення цієї справи та які можуть вплинути на наявність підстав для задоволення позову повністю або частково, або відмови у ньому, або якщо ці справи є взаємовиключними.

Колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку суд першої інстанції не був позбавлений можливості встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі на підставі зібраних по справі доказів, невірно оцінив зв`язок декількох спорів, та безпідставно зупинив провадження у цій справі до вирішення інших справ, розгляд яких не впливає на вирішення позову Національного банку України.

Крім того, зупинивши провадження у справі, районний суд порушив право позивача на судовий розгляд справи протягом розумного строку.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, у порушення ст. 251 ЦПК України, необґрунтовано задовольнив клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, не врахувавши, що таке процесуальне рішення не відповідає принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Передбачене частиною першою статті 6 Конвенції право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Тому, колегія суддів вважає, що ухвала районного суду, через порушення судом норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, на підставі п. 4) ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ч. 13 ст. 7, п. 6) ч. 1 ст. 374, п. 4) ч. 1 ст. 379, ст. 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Оскільки розгляд справи проведено без повідомлення (виклику) учасників справи, касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках визначених ст. 389 ЦПК України.

Судді: Лівінський С.В.,

Березовенко Р.В.,

Суханова Є.М.