Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 522/7333/16-ц

провадження № 61-38008св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , товариство з обмеженою відповідальністю «Порт. Винний бар»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Дрішлюка А. І., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М. від 10 травня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , товариства з обмеженою відповідальністю «Порт. Винний бар» (далі - ТОВ «Порт. Винний бар») про усунення перешкод у користуванні спільним майном та прибудинковою територією шляхом знесення самовільно встановленої споруди.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачами без будь-яких погоджень та дозволів між стіною будинку АДРЕСА_1 та сусіднього будинку АДРЕСА_3 самовільно встановлено споруду у вигляді металевої решітки з дахом і дверима на замку, чим повністю заблоковано доступ до підвальних приміщень будинку та захоплено прибудинкову територію.

У листопаді 2016 року позивачі звернулися із заявою про зміну позовних вимог, а саме, з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ТОВ «Порт. Винний бар», про усунення перешкод у здійсненні права користуванні спільним майном та прибудинковою територією будинку шляхом знесення за рахунок відповідача самовільно встановленої споруди у вигляді металевої решітки з дахом і дверима на замку, що розташована між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одесивід 04 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачами не було надано належних та допустимих доказів порушення їх прав відповідачем, а також на підтвердження того, що споруда у вигляді металевої решітки, розташована між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , є самочинним будівництвом, спорудженим ОСОБА_3 без належних дозволів, порушує права інших співвласників прибудинкової території.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року скасовано. Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування спільним майном та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_3 самовільно встановленої споруди у вигляді металевої решітки з дахом і дверима на замку, що розташована між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що встановлення ОСОБА_3 спірної металевої конструкції створило позивачам перешкоди в володінні, користуванні та розпорядженні допоміжними приміщеннями будинку АДРЕСА_1 , тому порушене право останніх підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У червні 2018 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд належним чином не з`ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували те, що квартири позивачів безпосередньо розташовані над об`єктом приватної власності відповідача та порушує їх права. Суд дійшов помилкового висновку про те, що належний відповідачу об`єкт нерухомого майна разом зі спірною спорудою є об`єктом самочинного будівництва, що спростовується листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 12 лютого 2016 року № 1015-01/11-1766, та технічним паспортом на нежитлове приміщення кафе у житловому будинку АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 15 травня 2016 року. Посилання суду на те, що відповідач чинить перешкоди позивачам у користуванні підвальними приміщеннями є безпідставним, оскільки у матеріалах справи відсутній жодний документ, який би підтверджував наявність у будинку підвальних приміщень. Крім того, суд апеляційної інстанції вийшов за межі своїх повноважень, ухваливши рішення щодо ОСОБА_2 , яка своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції не скористалась.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У серпні 2018 року ОСОБА_1 до касаційного суду подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначила, що порушення прав позивачів було доведено достатніми належними та допустимими доказами. Посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 09 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 522/7333/16-ц з Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2018 року зупинено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року до закінчення касаційного розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що ОСОБА_1 є власником 1/8 частини квартири АДРЕСА_4 ,розташована на другому поверсі будинку.

ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_5 , розташована на другому поверсі будинку.

ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_3 від 16 жовтня 1997 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів, розташована на першому поверсі будинку.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 30 серпня 2016 року зареєстрована власником нерухомого майна - приміщення кафе, загальною площею 58,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Підставами виникнення права власності зазначено свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_3 , видано виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів від 16 жовтня 1997 року; декларація про готовність до експлуатації об`єкта, серія та номер НОМЕР_2 , видано Департаментом ДАБІ в Одеській області 17 травня 2016 року.

Згідно плану схеми внутрішнього двору будинку АДРЕСА_1 , зробленого майстром П . У. № 1 КП ЖКС «Порто-Франківський» Богдановим М. В., на даний час між стінами будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 встановлена споруда розміром 10м Х 2м.

25 квітня 2016 року мешканцями будинку АДРЕСА_1 був складний акт про фотофіксацію самовільно захопленої прибудинкової території та встановленої споруди-грат з дахом, у результаті чого вхід до підсобних приміщень будинку повністю заблоковано.

Позивачі неодноразово зверталися із відповідними заявами до органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств щодо проведення перевірок та демонтування самовільно встановленої відповідачем металевої решітки з дахом і дверима на замку у внутрішньому дворі будинку АДРЕСА_1 .

Згідно доповідної КП «ЖКС «Портофранківський» від 09 березня 2016 року № 567/11 у внутрішньому дворі між стіною будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 встановлено огорожу з решітки з металевими дверима, яка примикає до території бару « Порт ». На видані приписи про надання дозвільної документації власник бару не відреагував, тому КП «ЖКС «Портофранківський» просило Приморську районну адміністрацію прийняти розпорядження щодо демонтування вказаної огорожі.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (пункт 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках.

У рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) зазначено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Установивши, що позивачі є власниками окремих квартир у будинку АДРЕСА_1 , тому мають право на користування допоміжними приміщеннями цього будинку, у користуванні якими чинить перешкоди відповідач, самовільно встановивши металеву конструкцію з дахом і дверима на замку, чим перешкоджають доступу до приміщень загального користування будинку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що порушене право позивачів підлягає захисту в обраний ними спосіб.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги про вихід судом апеляційної інстанції за межі позовних вимог є неспроможними, оскільки суд апеляційної інстанції перевірив законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2018 року було зупинено виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року до закінчення касаційного розгляду справи, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Одеської області від 10 травня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун