ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5635/20 Справа № 176/183/20 Суддя у 1-й інстанції - Волчек Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, третя особа - акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", про скасування наказу та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду державного майна України, третя особа - акціонерне товариство "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", про скасування наказу та поновлення на роботі.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року клопотання Фонду державного майна України задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про скасування наказу та поновлення на роботі закрито.

Роз`яснено позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року скасувати, справу направити до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована наступним: відповідач не є уповноваженим органом, який мав право на час видання спірного наказу від 27 січня 2020 року №144 приймати будь-які управлінські рішення; жодних контрактів з позивачем, як головою правління та АТ "ОГХК", не укладалось, виходячи з пункту 2 контракту №9 від 02 вересня 2014 року слідує, що на підставі зазначеного контракту між керівником підприємства та органом управління виникають саме трудові відносини; позивач звернувся до суду за захистом своїх трудових прав як найманого працівника, а не акціонера (учасника) господарського товариства; наведена у оскаржуваній ухвалі практика Верховного Суду не може бути застосована у даній справі, оскільки спірні правовідносини стосувалися фізичних осіб, які були учасниками (засновниками) господарського товариства.

Фонд державного майна України надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року у справі №176/183/20 залишити без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Місцевий суд, закриваючи провадження, виходив з того, що зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права, зокрема в аспекті статті 46 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члену виконавчого органу товариства можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх обов`язків.

Відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України, а припинення повноважень голови виконавчого органу товариства - відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу або відсторонити його від виконання обов`язків міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.

За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, або припинити його повноваження у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.

Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний фінансово-правовий консалтинг" про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13 травня 2014 року № 1255-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів") зазначив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових,а саме корпоративних правовідносин, що виникають між товариством та особами, яким довірено повноваження з управління ним.

Передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України підстава розірвання трудового договору - припинення повноважень посадових осіб, не передбачає необхідності з`ясування вини працівника, доцільності та причини звільнення, врахування попередньої роботи та інших позитивних результатів.

Законність звільнення за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України обумовлюється лише правозгідністю рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулось на підставі наказу Фонду державного майна України №144 від 27 січня 2020 року про припинення повноважень в.о. голови правління АТ "ОГХК" ОСОБА_1 та розірвання з ним контракту, оскарження зазначеного наказу у судовому порядку повинно здійснюватись за правилами господарського судочинства.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач не є уповноваженим органом, який мав право на час видання спірного наказу від 27 січня 2020 року №144 приймати будь-які управлінські рішення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наявність або відсутність повноважень відповідача приймати управлінські рішення повинна встановлюватись під час розгляду справи по суті та не може впливати на питання визначення юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги про те, що жодних контрактів з позивачем як головою правління та АТ "ОГХК" не укладалось, виходячи з пункту 2 контракту №9 від 02 вересня 2014 року слідує, що на підставі зазначеного контракту між керівником підприємства та органом управління виникають саме трудові відносини колегія суддів відхиляє.

Так, та обставина, що згідно умов контракту між сторонами виникли трудові правовідносини не виключає оскарження спірного наказу в порядку господарського судочинства, оскільки виходячи із суті останнього, він свідчить про прийняття компетентним органом рішення про припинення повноважень позивача як виконувача обов`язків голови правління акціонерного товариства "Об`єднана гірничо-хімічна компанія", таке рішення виникає з корпоративних правовідносин, що виникли між відповідачем та особою, якій довірено повноваження з управління товариством.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 10 червня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.