Справа № 315/130/19
Номер провадження № 2/315/22/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Гуляйпільський районний суд Запорізької області

у складі головуючого: судді Яроша С.О.

при секретарі: Браціло І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Гуляйполе Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

В С Т А Н О В И В:

05.02.2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

В позові позивач посилався на те, що у провадженні СВ Гуляйпільського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, вказаним злочином йому спричинена матеріальна шкода на суму 150000 грн., яка складається з вартості пошкоджених пам`ятників, що підтверджується копіями квитанцій про їх вартість, також йому спричинена моральна шкода, яку він визначає у розмірі 50000 грн., посилаючись на ст.23 ЦК України, прохав стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 150000 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

05.02.2019 року до суду надійшла ухвала Запорізького апеляційного суду від 28.01.2019 року.

27.02.2019 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. позов прийнято до провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкрите судове засідання на 05.04.2019 року.

11.05.2019 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що не визнавав квитанції на оплату гранітних комплексів, так як позивач і та особа, яка вказана в квитанції як така, що прийняла кошти, є родичем платника, посилався на ст.81 ЦПК України, яка передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не погоджувався, що квитанція від 15.09.2016 року є доказом у справі, так як виписана до вчинення злочину 25.03.2017 року, вважав, що квитанція від 17.04.2017 року на суму 75000 грн. не суперечить строкам вчинення злочину, однак викликає сумнів, так як позивач під час розгляду справи пояснив, що статуя ангела коштує 50000-60000 грн., на запит адвоката Вельможко О.О. ПП Мартиш «Ритуальні послуги» надало довідку про середню вартість пам`ятника із чорного граніту з написом та фотографією станом на 08.09.2017 року 7300 грн., на запит адвоката Фельського С.Л. надано відповідь виробника пам`ятників майстерні «Пантеон» про вартість пам`ятника з написом та фотографією 5300 грн., вказана інформація ставить під сумнів достовірність сум по квитанціям, заперечував проти стягнення з нього моральної шкоди, посилаючись на те, що розмір шкоди не обґрунтований позивачем, прохав відмовити в задоволенні позову.

12.07.2019 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області клопотання представника відповідача адвоката Фельського С.Л. було задоволено, розгляд справи був зупинений до винесення рішення Верховним Судом по касаційній скарзі потерпілого.

18.02.2020 року ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області Яроша С.О. поновлено провадження у справі і справу призначено у відкрите судове засідання на 17.03.2020 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, суду пояснивши, що працює ретуширом в ПП «Кубрак» з 2013 року, відповідача знає, однак з останнім не сварився, є потерпілим від злочину, скоєного відповідачем, на кладовищі поряд поховані його батько - ОСОБА_3 та його дідусь - ОСОБА_4 , відповідач тричі розбивав пам`ятники на могилі, судом встановлено два факти, у 2016 році було встановлено гранітний комплекс, що включає в себе не тільки пам`ятник, але й інші елементи, що входять до його складу, коли був розбитий пам`ятник вперше, то він заяви до поліції не писав, встановили камеру спостереження на могилі, що дало можливість їм встановити особу, яка здійснює наругу, після першого пошкодження, він встановив гранітний комплекс, за який сплатив 75000 грн., другий раз розбили пам`ятник 25.03.2017 року, він звернувся з заявою до поліції та встановив новий гранітний комплекс, за який сплатив 75000 грн., вважає, що пошкодженням пам`ятників йому спричинена не тільки майнова, але й моральна шкода, розмір якої він визначає 50000 грн., до лікарні за медичною допомогою він не звертався, однак переніс моральні страждання, так як померлі його родичі, прохав позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 150000 грн., моральної шкоди 50000 грн.

Відповідач позов не визнав, суду пояснивши, що не працює фізичною-особою підприємцем, в зв`язку з досягненням пенсійного віку та відсутністю страхового стажу пенсію не отримує, отримує соціальну допомогу 1000 грн., не визнає квитанції на оплату гранітних комплексів, так як позивач і та особа, яка вказана в квитанції як така, що прийняла кошти, є родичем платника, посилався на ст.81 ЦПК України, яка передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не погоджувався, що квитанція від 15.09.2016 року є доказом у справі, так як виписана до вчинення злочину 25.03.2017 року, вважав, що квитанція від 17.04.2017 року на суму 75000 грн. не суперечить строкам вчинення злочину, однак викликає сумнів, так як позивач під час розгляду справи пояснив, що статуя ангела коштує 50000-60000 грн., на запит адвоката Вельможко О.О. ПП Мартиш «Ритуальні послуги» надало довідку про середню вартість пам`ятника із чорного граніту з написом та фотографією станом на 08.09.2017 року 7300 грн., на запит адвоката Фельського С.Л. надано відповідь виробника пам`ятників майстерні «Пантеон» про вартість пам`ятника з написом та фотографією 5300 грн., вказана інформація ставить під сумнів достовірність сум по квитанціям, визнав, що двічі перераховував кошти позивачу у відшкодування шкоди, однак той від отримання переказів відмовився, заперечував проти стягнення з нього моральної шкоди, посилаючись на те, що розмір моральної шкоди не обґрунтований позивачем, крім того, вважав, що він визнав свою вину у пошкодженні пам`ятників та вибачився перед потерпілим, що повинно бути враховано судом, прохав відмовити в задоволенні позову.

Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, встановив наступні обставини:

15.09.2016 року позивач поніс витрати на встановлення гранітного комплексу на місці поховання свого батька та дідуся ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму 75000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №12 від 15.09.2016 року.

25.03.2017 року близько 21 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_2 , керуючись хуліганськими мотивами, маючи умисел на пошкодження надгробних пам`ятників, які знаходяться в місці поховання, шляхом вільного доступу зайшов на територію « Ворошиловського кладовища», що розташоване по вул. Ворошилова, де підійшовши до надгробних пам`ятників похованих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 металевим молотом, який приніс з дому, навмисне почав наносити удари по вищевказаним надгробним пам`ятникам, тим самим пошкодив їх, спричинивши ОСОБА_3 матеріальну шкоду.

17.04.2017 року позивач поніс витрати на встановлення гранітного комплексу на місці поховання свого батька та дідуся ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму 75000 грн., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №42 від 17.04.2017 року.

Крім того, 22.07.2017 року близько 22 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_2 , керуючись хуліганськими мотивами, маючи умисел на пошкодження надгробних пам`ятників, які знаходяться в місці поховання, шляхом вільного доступу зайшов на територію « Ворошиловського кладовища», що розташоване по вул. Ворошилова, де підійшовши до надгробних пам`ятників похованих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 металевим молотом, який приніс з дому, навмисне почав наносити удари по вищевказаним надгробним пам`ятникам, тим самим пошкодив їх, спричинивши ОСОБА_3 матеріальну шкоду.

27.11.2017 року відповідач переказав позивачу кошти в розмірі 20000 грн., що підтверджується копією фіскального чека від 27.11.2017 року.

Відповідач відмовився від отримання переказу коштів, що визнається сторонами.

30.08.2018 року вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.297 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі, цивільний позов задоволено частково, стягнуто в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 150000 грн. та моральної шкоди 20000 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом було встановлено, що «25.03.2017 року близько 21 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_2 , керуючись хуліганськими мотивами, маючи умисел на пошкодження надгробних пам`ятників, які знаходяться в місці поховання, шляхом вільного доступу зайшов на територію « Ворошиловського кладовища», що розташоване по вул. Ворошилова, де підійшовши до надгробних пам`ятників похованих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 металевим молотом, який приніс з дому, навмисне почав наносити удари по вищевказаним надгробним пам`ятникам, тим самим пошкодив їх, спричинивши ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 75000 грн.

Крім того, 22.07.2017 року близько 22 години 00 хвилин в м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_2 , керуючись хуліганськими мотивами, маючи умисел на пошкодження надгробних пам`ятників, які знаходяться в місці поховання, шляхом вільного доступу зайшов на територію « Ворошиловського кладовища», що розташоване по вул. Ворошилова, де підійшовши до надгробних пам`ятників похованих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 металевим молотом, який приніс з дому, навмисне почав наносити удари по вищевказаним надгробним пам`ятникам, тим самим пошкодив їх, спричинивши ОСОБА_3 матеріальну шкоду на суму 75000 грн.».

22.01.2019 року відповідач переказав позивачу кошти в розмірі 20000 грн., що підтверджується копією фіскального чека від 22.01.2019 року.

Відповідач відмовився від отримання переказу коштів, що визнається сторонами.

28.01.2019 року ухвалою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 30.08.2018 року задоволено частково, вирок змінено, з вироку виключено посилання на спричинення 25.03.2017 року та 22.07.2017 року ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 75000 грн., в частині вирішення цивільного позову скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

26.11.2019 року постановою Верховного Суду ухвала Запорізького апеляційного суду від 28.01.2019 року залишена без змін.

Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 п.8, 9 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Суд, задовольняючи позовну вимогу про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Судом встановлено, що до суду звернувся позивач як фізична особа, яка потерпіла від кримінального правопорушення, з вимогою до відповідача як до особи, яка завдала майнову шкоди майну позивача як фізичній особі, так як остання не відшкодована.

Суд доходить висновку, що позовна вимога підлягає задоволенню, так як обставини, на яких вона ґрунтується, встановлені судом під час їх перевірки достовірними, належними та допустимими доказами, передбачені законом.

Так обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом, а саме ч.2 п.8 ст.16 ЦК України.

Розмір шкоди 150000 грн. підтверджений письмовими доказами: наданими суду квитанціями до прибуткового касового ордеру №42 від 17.04.2017 року на суму 75000 грн. та №12 від 15.09.2016 року на суму 75000 грн., які суд вважає достовірними, належними та допустимими.

Суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо недостовірності цих доказів з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , встановлених цим кодексом.

Відповідач не надав суду достовірних, належних та допустимих доказів, які спростовують письмові доказі позивача.

Так посилання відповідача на письмові докази: довідки про вартість пам`ятника із граніту, надані представникам відповідача на їх запити, на які посилається відповідач, суд не може визнати достовірними, належними та допустимими, так як останні не відповідають критеріям, передбачених ст.ст. 78, 79, 80 ЦПК України, так як предметом доказування є не просто пам`ятник із граніту, а гранітний комплекс, який включає в себе інші елементи, що свідчіть про те, що його вартість більша, ніж вартість пам`ятника із граніту, крім того гранітний комплекс встановлений на похованні двох осіб.

Суд, оцінюючи позицію відповідача щодо невизнання його вини, вважає за необхідне зазначити наступне.

Під час розгляду справи у різних судових інстанціях відповідач частково визнавав майнову шкоду, про що свідчать його спроби відшкодувати її шляхом перерахування коштів поштовим переводом.

Дані спроби навіть були враховані Запорізьким апеляційним судом при пом`якшенні покарання відповідачу як обвинуваченому у кримінальному провадженні, так і Верховним Судом при розгляді касаційної скарги потерпілого на м`якість покарання, про що зазначено у відповідних судових рішеннях.

Суд, задовольняючи частково вимогу позивача про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди на суму 10000 грн., виходить з наступного.

Обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права передбачений законом, а саме ч.2 п.9 ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини , крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 п.1 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, керуючись ч.4 ст.23 ЦК України, з урахуванням характеру кримінального правопорушення: наруга над могилою батька та дідуся позивача, злочин відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, повторність злочину, внаслідок якого позивач зазнав моральних страждань, повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя: встановити камери відеоспостереження в місці поховання, звертатися до поліції, брати участь в судових засідання, вирішувати питання щодо встановлення замість пошкоджених пам`ятників нових, що порушило його звичний спосіб життя, з урахуванням вимог розумності та справедливості визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди позивачу в сумі 10000 грн.

Суд, визначаючи такий розмір відшкодування, враховує також як компенсацію моральної шкоди позивача - захист його порушеного права шляхом притягнення відповідача до кримінальної відповідальності та його засудження.

Суд, оцінюючи заперечення відповідача з посиланням на те, що він визнав свою вину та вибачився, не може взяти до уваги як обставини, які звільняють відповідача від відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог суд вважає за необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розділити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 п.6 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так як позивача відповідно до ч.1 п.6 ст.5 Закону України "Про судовий збір" звільнено від сплати судового збору за подання позову про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на суму 150000 грн., то в зв`язку з задоволенням позову на суму 150000 грн., та моральної шкоди на суму 10000 грн., судовий збір в сумі 1861,60 грн. відповідно до ст.141 ЦПК України стягується з відповідача в дохід держави.

А тому позов підлягає задоволенню в тій частині, що підтверджена встановленими обставинами та наданими суду доказами.

Керуючись ст.ст. 3-5, 8-11, 89, ч.1 ст.141, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1166, 1166, 1177, ч.4 ст.1193 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 150000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Повний текст рішення буде складений 09.06.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Ярош С.О.