Справа № 404/706/20
Провадження № 2/405/391/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області в особі Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Управління ДКС України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідачів прокуратури Кіровоградської області в особі Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Управління ДКС України в Кіровоградській області, в якому (позові) просить стягнути з Державного бюджету України на його (позивача) користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда суду м. Кіровограда від 04 лютого 2020 року зазначену цивільну справу передано за підсудністю до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.

20 лютого 2020 року не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Розпорядженням голови Кропивницького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року на підставі статті 26 ЦПК України матеріали справи № 404/706/20 направлено до Верховного суду для визначення підсудності, оскільки однією із сторін у даній справі є Кропивницький апеляційний суд.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2019 року визначено підсудність цивільної справи № 404/706/20 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області, Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Управління ДКС України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Черкаському апеляційному суду.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 08 травня 2020 року ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 лютого 2020 року у даній справі скасовано. Матеріали даної цивільної справи направлено за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є, зокрема, позовна заява, у якій позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (ч.1 ст.175 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

При цьому, відзначається, що позивачем ОСОБА_1 позовна заява, а саме її (позовної заяви) сканкопія, була подана до суду електронною поштою, з електронної адреси позивача на електронну адресу суду без застосування електронного цифрового підпису, а так само позовна заява не містить оригінального власноручного підпису позивача.

Відповідно до ч.8 ст.14 ЦПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подавати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів в паперовій формі.

Відповідно до ч.ч.5, 8 ст.43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника).

Правовий статус електронного цифрового підпису та відносини, що виникають при використанні електронного цифрового підпису визначає Закон України "Про електронний цифровий підпис" від 22.05.2003 № 852-IV(далі Закон №852-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №852-IVелектронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно зі статями 3 та 4 Закону №852-IV електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Отже, відсутність електронного цифрового підпису на електронному документі свідчить, що такий документ не підписаний у визначений законом спосіб.

З огляду на зазначене, а також приймаючи до уваги, що положеннями ЦПК України не передбачено подання позивачем сканкопії позовної заяви, необхідним є подання позивачем позовної заяви в паперовій формі, яка має бути скріплена власноручним підписом позивача, або ж, у разі реєстрації позивачем офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, подання позивачем позовної заяви в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Крім того, вимоги щодо змісту і форми позовної заяви визначені ч.3 ст.175 ЦПК України, а також ст.177 ЦПК України.

За приписами пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити: зміст позовних вимог; спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Виклад обставин та підстав також необхідний для визначення тотожності позову, захисту відповідача від позову, зміни позову позивачем і, найголовніше, - для визначення предмета доказування по даній справі.

Підстави позову становлять обставини (фактична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

У прохальній частині позову позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн., яка завдана йому незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0000337 від 16.04.2018 року.

При цьому, частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст.264 ЦПК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 03 жовтня 2001 року №12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою, структура бюджетної класифікації України у функціональній структурі видатків України не передбачає видатків (коштів) на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю судів та правоохоронних органів, за рахунок видатків на їх утримання. Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання цих органів.

Відповідно до пункту першого Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, Державна казначейська служба України (далі - Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з пунктом четвертим даного Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

У пунктах 3, 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) у тому числі шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

З огляду на викладене вище, підлягає уточненню як матеріально-правова вимога позивача у спосіб, визначений законодавством, а так само визначення позивачем суб`єктного складу відповідачів.

Крім того, відповідно до п.8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом з позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Окрім того, судом звертається увага позивача на вимоги, встановлені статтею 95 ЦПК України щодо доказів, які подаються до суду. Відповідно до положень вказаної процесуальної норми письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу . Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З огляду на зазначене, позивачу необхідно зазначити в позовній заяві перелік всіх документів та доказів, які позивач додає до позовної заяви, з зазначенням окремо кожного документа, який додається (назва документа, дата його видачі, кількість аркушів), а не зазначення їх загальної кількості, а також зазначити докази, які не можуть бути подані ним (позивачем) разом із позовною заявою, якщо такі є, та вказати про наявність у нього (позивача) або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно з чинним процесуальним законодавством, зокрема, п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов.

Крім зазначеного, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом позову та з тих самих підстав (п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України).

У порушення вищезазначених вимог, позивачем не подано підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цих же відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. Таке підтвердження має бути викладено позивачем у письмовій заяві та ним підписане, або ж про це може бути зазначено в позовній заяві.

Окрім того, відповідно до ч.4 ст.175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ст.1, ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 2 статті 3 зазначеного Закону визначено об`єкти, за які судовий збір не справляється.

Крім того, ст.5 зазначеного Закону визначено пільги щодо сплати судового збору, за наявності яких передбачено звільнення від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Разом з тим, в порушення вимог ч.4 ст.175 ЦПК України позивачем у позові не зазначено, що він звільнений від сплати судового збору, а так само не зазначено підстав звільнення його (позивача) від сплати судового збору, що, в свою чергу, позбавляє суд зясувати питання щодо відповідності позовної заяви вимогам ч.4 ст.177 ЦПК України, за якими до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, та, відповідно зазначений недолік позовної заяви підлягає усуненню позивачем.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.2 ст.177 ЦПК України).

Проте, в порушення вказаних вимог процесуального закону, позивачем не додано до позовної заяви її (позовної заяви) копії скріпленої власноручним підписом позивача відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Також, відповідно до ч.3 ст.177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

Окремо судом відзначається, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух, у зв`язку з чим залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З огляду на викладене вище, враховуючи, що поданий позивачем ОСОБА_1 позов, а саме: його (позову) сканкопія, який було подано до суду електронною поштою, з електронної адреси позивача на електронну адресу суду,без додержання вимог, викладених в ст.ст.175, 177 ЦПК України, то відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України він підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали, при цьому, усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, передбачає подання позивачем ОСОБА_1 належно оформленої в паперовій формі позовної заяви в новій редакції, яка за змістом та формою повинна відповідати вимогам ст. ст.175, 177 ЦПК України, та має бути скріплена власноручним підписом позивача, або ж подана в новій редакції в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та скріплена електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст.ст. 175, 177, ч. 1 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області в особі Новоукраїнської місцевої прокуратури Кіровоградської області, Кропивницького апеляційного суду Кіровоградської області, третя особа: Державна казначейська служба України в особі Управління ДКС України в Кіровоградській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Запропонувати позивачу в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки позовної заяви, а також надати документи, що підтверджують підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до Закону, якщо такі є, із зазначенням про це в позовній заяві.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що виправлення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків передбачає подання ним в новій редакції належно оформленої в паперовій формі позовної заяви, яка має бути скріплена власноручним підписом позивача, або ж подана в новій редакції належно оформленої в електронній формі за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та скріплена електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

У разі невиконання указаних вимог позовна заява буде вважатись неподаною і повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова