Справа № 139/342/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року смт Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Коломійцевої В.І.,

за участі секретаря судових засідань Пилипчук В.П.,

розглянувши в підготовчому засіданні в смт Муровані Курилівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади села Снітків в особі Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади села Снітків в особі Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті залишилось спадкове майно, в тому числі, житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Він являється спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , спадщину прийняв, подавши у строк встановлений законом заяву нотаріусу про її прийняття. Іншими спадкоємцями за законом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказані особи спадщини не прийняли. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі він не в змозі, оскільки правовстановлюючий документ на будинок за життя спадкодавця не видавався, тому змушений звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12.05.2020 було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження. Вказаною ухвалою залучено для участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також витребувано у приватного нотаріуса Мурованокуриловецького районного нотаріального округу Долі Тетяни Іванівни належним чином завірену копію спадкової справи № 137/2017, заведену щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позивач в підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві справу просив розглянути у його відсутності (а.с. 2).

Відповідач копію ухвали від 12.05.2020 та доданих до неї матеріалів отримав 18.05.2020, відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с. 34, 37).

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копію ухвали від 12.05.2020 та доданих до неї матеріалів отримали 18.05.2020, письмових пояснень суду не надали, в підготовче засідання також не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили (а.с. 32, 35).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Снітків Мурованокуриловецького району Вінницької області помер ОСОБА_4 (а.с. 6).

При житті, 11 лютого 2016 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все своє майно, все те, що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_4 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 . Вартість даного будинку становить 55508 гривень.

Факт належності будинку садибного типу спадкодавцеві та його вартість підтверджується, технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 16-18), проведеною оцінкою (а.с. 19-23), довідками Снітківської сільської ради № 270 від 01.04.2020 та № 148 від 18.02.2020 (а.с. 10, 13), випискою із погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом (а.с. 7) стверджується, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , який має право на спадкування.

Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи № 137/2017, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_1 - єдиний спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, подавши 27.07.2017 в нотаріальну контору заяву про її прийняття. Спадкоємець за законом ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилась, подавши нотаріусу відповідну заяву. Інший спадкоємець за законом ОСОБА_3 жодних заяв до нотаріальної контори не подавав, на час смерті спадкодавця разом з ним за однією адресою не проживав, що вбачається із довідки Снітківської сільської ради № 259 від 31.03.2020 (а.с. 9).

Таким чином, позивач - єдиний спадкоємець за заповітом який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 , отримавши свідоцтва про право на спадщину на належні тому земельні ділянки.

Разом з тим, 30 березня 2020 року приватним нотаріусом ОСОБА_4. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок, у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 24).

Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Як вбачається з характеристики будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 18) будинок садибного типу, господарські будівлі та споруди, які є предметом розгляду у даній справі, були побудовані з 1917 по 1985 рік.

Таким чином, факт будівництва житлового будинку у той час був підставою виникнення права власності на нього.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З довідок Снітківської сільської ради № 270 від 01.04.2020 та № 148 від 18.02.2020 (а.с. 10, 13), виписки із погосподарської книги № 3 за 2016-2020 роки (а.с. 12) слідує, що спірний житловий будинок знаходився у власності ОСОБА_4 . Однак, свідоцтво про право власності на нього спадкодавець за життя не отримував, право власності не реєстрував (а.с. 10, 15).

Земельна ділянка під вказаним будинком також перебувала у власності ОСОБА_4 (а.с. 11-12).

Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач та треті особи позов визнали повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на садибний (індивідуальний) будинок з господарськими спорудами, після смерті ОСОБА_4 .

Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 841 грн (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого ним судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову.

Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем чи третіми особами при розгляді даної справи суду надано не було.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1216, 1223, 1268-1269 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 142, 200, 206, 263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (літ. «А» - житловий будинок; літ. «а» - веранда; літ. «а-1» - ганок; літ. «а-2» - козирок; літ. «Б» - сарай; літ. «Б-1» - підвал; літ. «б» - вхід до підвалу; літ. «В» - вбиральня; «№ 1» - ворота; «№ 2» - огорожа), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Територіальна громада села Снітків в особі Снітківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, , місцезнаходження: Вінницька область, Мурованокуриловецький район, с. Снітків, вул. Шевченка, 59.

Третя особа-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення складено 04.06.2020.

Суддя: