ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року

м. Київ

справа № 472/605/18

провадження № 61-9440 св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Веселинівська державна нотаріальна контора Миколаївської області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в складі колегії суддів Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Веселинівської державної нотаріального контори Миколаївської області та просив:

- визнати неправомірною та скасувати постанову державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратової О. М. про відмову в учиненні нотаріальної дії від 16 травня 2018 року, а саме про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Веселинівську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 ;

- стягнути з відповідача на його користь 10 000 грн витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 указував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки, які вона успадкувала від свого чоловіка ОСОБА_3 , проте не оформила своїх спадкових прав на ці ділянки.

Позивач звернувся до нотаріауса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва, однак 23 травня 2018 року він одержав постанову державного нотаріусу Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратової О. М. про відмову в учиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що спадкоємець не подав усі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії.

ОСОБА_1 уважав таку відмову незаконною, оскільки він надав усі необхідні документи для спадкування за законом після смерті матері, а нотаріус, відмовляючи у видачі свідоцтва, не роз`яснив які саме документи він має подати.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про відмову в учиненні нотаріальної дії від 16 травня 2018 року, прийняту державним нотаріусом Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області Євстратовою О. М., а саме відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Веселинівську державну нотаріальну контору Миколаївської області видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що постанова про відмову в учиненні нотаріальної дії є невмотивованою, оскільки в ній не конкретизовано, який саме документ потрібно надати або які саме недоліки потрібно усунути, а також у ній міститься тільки посилання на чинне законодавство, що позбавило позивача можливості самостійно визначити конкретну причину відмови в учиненні нотаріальних дій та подальші дії для оформлення спадщини.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області задоволено, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 29 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що той факт, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , не свідчить, що ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_3 та спадкоємцем за законом після його смерті, оскільки згідно з матеріалами спадкової справи ОСОБА_3 його спадкоємцем є дружина ОСОБА_2 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Указує, що рішенням суду в іншій справі установлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_1 , а значить вона є дружиною ОСОБА_3 , оскільки останній є його батьком.

Відзив на касаційну скаргу

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив на дану касаційну скаргу, в якому відповідач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Уважає, що нотаріус обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надав документів, які б підтверджували, що ОСОБА_2 була спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 і успадкувала належні останному земельні ділянки.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_4 була дружиною ОСОБА_3 та після його смерті успадкувала належні йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,44 га, розташованих на території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2017 року в справі № 472/192/17, яке набрало законної сили, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин задоволено повністю.

Установлено факт родинних відносин між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Мартинівське Вознесенського району Миколаївської області, та ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Покровка Веселинівського району Миколаївської області, а саме, що ОСОБА_2 , яка в свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданому 07 лютого 1956 року Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області, зазначена російською мовою « ОСОБА_5 », в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948 року зазначена « ОСОБА_2 », була матір`ю ОСОБА_1 , а останній її сином.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та зазначив, що вона після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 успадкувала дві земельні ділянки, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину.

Постановою нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 16 травня 2018 року в видачі свідоцтва ОСОБА_1 про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 відмовлено.

Підставою для відмови зазначена, зокрема, відсутність документів на підтвердження того факту, що ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 та його спадкоємцем, оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб дружиною ОСОБА_3 була ОСОБА_4 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне

застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Пунктами 1, 4 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), передбачено, що нотаріус відмовляє в учиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. При цьому нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно з пунктом 3 глави 13 розділу 1 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У постанові про відмову зазначаються:

дата винесення постанови;

прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса;

прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи;

про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання);

причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство;

порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства.

Згідно до частин третьої, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У підпункті 4.2 глави 10 розділу 11 Порядку зазначено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, ці обставини можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Судовим рішенням в іншій справі встановлено, що ОСОБА_2 була матір`ю ОСОБА_1 , проте той факт, що вона була дружиною ОСОБА_3 , не був предметом розгляду в даній справі, а обставини, необхідні для встановлення даного факту, судом не досліджувалися.

Правильним є висновок апеляційного суду, що саме по собі зазначення в резолютивній частині рішення в іншій справі про тотожність особи, яка була матір`ю позивача, особі, зазначеній в актовому записі про шлюб № 31 від 16 листопада 1948 року як ОСОБА_4 , не є за своєю правовою природою встановленням факту наявності родинних зв`язків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

З огляду на викладене та встановивши, що позивач не надав нотаріусу документів, які підтверджують, що ОСОБА_2 була дружиною ОСОБА_3 , та що в своїй постанові нотаріус указав, які саме недоліки має усунути ОСОБА_1 для отримання свідоцтва про право на спадщину, й відмовляючи в видачі такого свідоцтва, нотаріус діяв із дотриманням установленого законом порядку, апеляційний суд зробив правильний висновок про обґрунтованість відмови нотаріуса в учиненні нотаріальної дії та про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішеннями, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук