Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2104/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Л. М. розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №357/2104/20,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року до суду звернулась ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Кривенький С.А. про визнання договору дарування нерухомого майна удаваним, визнання права власності на частку у спільному сумісному майні подружжя та поділ майна подружжя. 14 липня 2001 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Залізничного районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №396. Позивачка зазначила, що перебуваючи у шлюбі 25 вересня 2017 року сторонами за спільні кошти подружжя придбано 19/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Пізніше з`ясувалось, що вказане майно було оформлено на відповідача ОСОБА_2 за договором дарування, а не за договором купівлі-продажу. Тому, ОСОБА_1 просить суд визнати вказаний правочин удаваним, визнати 19/50 частки вищезазначеного житлового будинку спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за позивачкою ОСОБА_1 право власності на 19/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь 1/2 вартості автомобіля ЗАЗ Vida (легковий седан В) 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 69 311,00 грн..

Ухвалою суду від 26.03.2020 року відкрито провадження у справі.

01 червня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову де просить суд накласти арешт на 19/50 частки житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 . Необхідність у вжитті заходів забезпечення позову мотивує тим, що між сторонами існує спір щодо вказаного майна, а право власності на нього зареєстровано на відповідача, який в будь-який час може відчужити його та зробити неможливим виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Оглянувши подану заяву суд вказує на таке.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

За ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; іншими заходами.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зареєстровані на ОСОБА_2 за договором дарування від 25 вересня 2017 року 19/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказаний правочин оспорює, як удаваний та просить визнати за нею право власності на 1/2 його частину в порядку поділу майна подружжя.

Отже, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує спір, тому реєстрація спірного майна за відповідачем не виключає можливості відчуження цього майна ОСОБА_2 з метою уникнення не бажаних для нього наслідків у випадку ухвалення судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд вважає, що з метою забезпечення балансу прав усіх учасників судового процесу, з метою виключення обставин, які можуть зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, доцільно та необхідно забезпечити позов шляхом накладення арешту на 19/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про необхідність зустрічного забезпечення, суд вказує на таке.

Зустрічне забезпечення по суті це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків (частина 1 статті 154 ЦПК України).

Суд самостійно оцінює необхідність надання зустрічного забезпечення. Вирішення питання про зустрічне забезпечення має диспозитивний характер.

Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 154 ЦПК України, в якій наведено випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення.

Так, відповідно до ч.1 ст.154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Судом не встановлено обставини, які є обов`язковими для застосовування зустрічного забезпечення, тому його застосування є недоцільним.

Враховуючи встановлені обставини, подана заява підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.149 -154 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивачки ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі №357/2104/20 задовольнити.

Накласти арешт на 19/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що зареєстровані за ОСОБА_2 .

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Ухвала є виконавчим документом.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Копію ухвали надіслати для належного виконання до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (09112, Київська область, місто Біла Церква, бульвар Олександрійський, будинок 94).

Роз`яснити, що особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена, що не зупиняє її виконання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 04.06.2020 року.

СуддяЛ. М. Кошель