Ухвала

Іменем України

04 червня 2020 року

м. Київ

справа №2-3327/11

провадження №61-8282ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк», банк), яке змінило свою назву на акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, посилаючись на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2011 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 163 268,79 грн, а також з кожного по 876 грн судових витрат.

На виконання вказаного судового рішення банком отримано виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання до Центрального ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області.

Не отримуючи жодної інформації від вказаного відділу державної виконавчої служби про хід виконавчого провадження, у квітні 2018 року банк звернувся із заявами до Центрального ВДВС м. Миколаєва про надання інформації щодо стану виконавчих проваджень, однак відповіді отримано не було.

ПАТ «УкрСиббанк» посилаючись на те, що указане вище свідчить про втрату виконавчих листів, просив видати дублікати виконавчих листів щодо обох боржників та поновити строк для їх пред`явлення до виконання.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2019 року залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду

від 01 квітня 2020 року у задоволенні заяви АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивована тим, що банк недобросовісно користувався наданими йому процесуальними правами, що мало наслідком пропущення ним строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчих документів до виконання не доведено.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2020 року, АТ «УкрСиббанк» просить скасувати ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року, і ухвалити нове рішення про задоволення заяви в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не вірно застосували положення статей 433 ЦПК України, пункту 17.4 Розділу VIII Перехідні положень ЦПК України.

Також судами попередніх інстанцій не було досліджено наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно не з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

У відкритті касаційного провадження, щодо оскарження судових рішень в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, слід відмовити з огляду на таке.

Стаття 389 ЦПК України визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвали судів першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України).

Таким чином, оскарження ухвал суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, після їх перегляду в апеляційному суді, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі

№337/5253/13-ц (провадження №61-10084сво18).

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

АТ «УкрСиббанк» на оскаржувані судові рішення у частині щодо видачі дубліката виконавчого листа слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом норм діючого законодавства дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі 2-836/11 (провадження

№4-308цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Суди встановили, що заявником не доведено поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, оскільки впродовж тривалого періоду часу банк байдуже ставився до своїх процесуальних прав і обов`язків як сторони виконавчого провадження, не сумлінно користувався усіма наданими йому правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 389, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк» на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 жовтня 2019 року та постановуМиколаївського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у справі за заявою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

І. В. Литвиненко

І. М. Фаловська