ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2020 року м. Харків

Справа № 618/32/20

Провадження № 22-ц/818/2814/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Каплаух Н.Б.

Позивач: заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михалік О. І. в інтересах держави,

Відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі,

за апеляційною скаргою керівника Ізюмської місцевої прокуратури С. Гальченка на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року, постановлену суддею Гніздиловим Ю.М.,

в с т а н о в и в :

17 січня 2020 року заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михалік О. І. в інтересах держави звернувся до Дворічанського районного суду Харківської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі.

Ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області Михаліка О. І. в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації та повернення землі.

Ухвала суду мотивована тим, що фермерське господарство «Шишкунов Олег Федорович» є дійсною юридичною особою, не перебуває в процесі припинення, а ОСОБА_1 є керівником вказаної юридичної особи з 1 листопада 2017 року. Оскільки на момент відкриття провадження у справі щодо спору між органом державної влади та, зокрема, фізичною особою, якій із земель державної або комунальної власності надана земельна ділянка для ведення фермерського господарства, фермерське господарство вже було зареєстрованим, то така справа має розглядатися за правилами господарського судочинства. Спір, пов`язаний зі здійсненням господарської діяльності фермерським господарством « ОСОБА_1 », тому спір має розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, керівник Ізюмської місцевої прокуратури С. Гальченкозвернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України як фізичним особам, тому спори з питань щодо надання цих земельних ділянок розглядаються за правилами цивільного судочинства. У позовних вимогах прокурор просить визнати недійсним договір оренди та скасувати його державну реєстрацію земельної ділянки та визнати незаконним і скасувати підставу такої реєстрації - наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яким надано в оренду земельну ділянку безпосередньо громадянину (фізичній особі). Всупереч ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство» ОСОБА_1 з моменту укладання оспорюваного договору оренди землі не створив нового фермерського господарства, для діяльності якого він отримував земельну ділянку. ОСОБА_1 є засновником фермерського господарства «Шишкунов Олег Федорович», реєстрацію якого проведено 01.11.2017, тобто до винесення ГУ Держгеокадастром у Харківській області оспорюваного Наказу №21379-СГ від 13.12.2017 та укладення договору оренди від 18.01.2018, що підтверджує факт взяття в оренду земельної ділянки не для ведення фермерського господарства, а для іншої підприємницької діяльності поза конкурсною основою. Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що на момент прийняття спірного наказу та укладення договору оренду земельної ділянки фермерське господарство « ОСОБА_1 » вже існувало та мало статус юридичної особи. Оскільки з заявою про надання земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся саме як фізична особа, з метою безкоштовного отримання земельної ділянки, спір підлягає розгляду в порядки цивільного судочннства. Такий висновок повністю узгоджується з правовими позиціями Великої палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 20.03.2019 у справі № 619/1680/17-ц (провадження №14-83цс19) та у постанові від 27.03.2019 у справі №376/331/16-ц (провадження №14- 79цс19).

Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що учасники справи не заперечують , що 13.12.2017 наказом № 21379-СГ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 надано в оренду земельну ділянку площею 20 га (кадастровий номер :06:000:0358) із земель сільськосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Богданівської сільської ради Дворічанського району Харківської області строком на 7 років.

18.01.2018 на виконання зазначеного наказу між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки загальною площею 20 га з кадастровим номером :06:000:0358 строком на 7 років, який 02.03.2018 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 39967813 (номер запису про інше речове прав 25105531).

Відповідно до п. 2 вищевказаного договору в оренду передається земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0358 загальною площею 20-га із земель державної власності сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля).

Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства (п. 14 зазначеного договору).

Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, сільськогосподарські угіддя (рілля).

За данними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців фермерське господарство « ОСОБА_1 » є дійсною юридичною особою, не перебуває в процесі припинення, а ОСОБА_1 є керівником вказаної юридичної особи з 1 листопада 2017 року.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частинами другою, третьою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Відтак розмежування компетенції судів з розгляду земельних спорів відбувається залежно від їхнього предмета та суб`єктного складу учасників. Крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких віднесено до компетенції адміністративних судів, земельні спори, сторонами в яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, розглядаються господарськими судами, а інші - за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, установлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Зокрема, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства (частина друга статті 134 ЗК України).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року № 973-IV «Про фермерське господарство» (тут і далі - Закон № 973-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно із частиною третьою статті 7 Закону № 973-IV земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Відповідно до вимог статей 89, 91, 92 Цивільного кодексу України та Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців» та громадських формувань державна реєстрація юридичних осіб - це засвідчення факту створення юридичної особи, після чого виникає цивільна правоздатність юридичної особи.

Отже, можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього, натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини першої статті 31 ЗК України землі фермерського господарства можуть складатися, зокрема, із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Аналогічні норми викладено у статті 12 Закону № 973-IV.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IVможна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство реєструється в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Після державної реєстрації фермерське господарство має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, на конкурентних засадах через участь у торгах, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства.

Спори фермерських господарств, які є юридичними особами, з іншими юридичними особами, зокрема з органом державної влади, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, підвідомчі господарським судам.

Тобто, якщо на час звернення до суду з таким позовом ФГ, з метою створення якого надавалась спірна земельна ділянка, вже зареєстровано, то справа дійсно підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, навіть якщо відповідачем у справі зазначено фізичну особу, якій ця земельна ділянка надавалась з метою створення цього ФГ.

Разом з тим ФГ « ОСОБА_1 » є самостійною юридичною особою, не пов`язане зі спірною земельною ділянкою, із заявою про її надання не зверталось, ділянка йому в установленому порядку не передавалась.

У цій справі спірна земельна ділянка надана в оренду ОСОБА_1 як громадянину України на підставі договору оренди землі від 18 січня 2018 року, укладеного між ним та ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Із заявою про надання цієї земельної ділянки ОСОБА_1 звернувся як фізична особа, а тому ототожнення фізичної особи та ФГ « ОСОБА_1 », яке вже було зареєстровано та використовувало іншу земельну ділянку надану ОСОБА_1 для створення і ведення фермерського господарства, в цих правовідносинах є неправильним.

ОСОБА_1 отримав спірну земельну ділянку із земель державної власності сільськогосподарського призначення в оренду.

З огляду на викладене, враховуючи характер спірних правовідносин, зокрема те, що ОСОБА_1 вдруге звернувся за отриманням земельної ділянки з метою створення фермерського господарства, суб`єктний склад сторін у цих правовідносинах спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу керівника Ізюмської місцевої прокуратури С. Гальченка задовольнити.

Ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 4 червня 2020 року