Справа № 495/1482/20
09 червня 2020 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
Головуючого судді - Боярського О.О.,
за участю секретаря судового засідання - Рачицької І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Позовна заява обґрунтована тим, що 21.03.2017 року ОСОБА_1 подав до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Заяву № НОМЕР_2 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив свою згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК`ЦФР» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, як позичальником, а також що отримав примірник Кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».
Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.
30.07.2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Товариством було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, згідно з яким ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) Товариству за плату, а Товариство приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» боржниками.
Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами.
Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 (витяг з Реєстру Боржників додається), ТОВ «ФК» ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 15 494,58 грн., з яких:
8 327,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;
0,98 грн. - сума заборгованості за відсотками;
1953,09 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом);
5213,45 грн. - сума заборгованості за пенею.
На виконання п. 6.6. Договору відступлення прав вимоги, згідно вимог ст. ст. 512 - 514, 516 ЦК України, на адресу Відповідача, зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ "ФК "ЦФР" направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "ЄАПБ".
Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.
Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.
У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов Кредитного договору, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено Повідомлення про порядок погашення заборгованості по Кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу.
Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК» ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30.07.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.
Ухвалою суду від 11.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 18.03.2020 року провадження у справі відкрито у зв`язку з усуненням позивачем виявлених недоліків, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 07.04.2020 року.
У судове засідання 07.04.2020 року відповідач не з`явився, розгляд справи було відкладено на 29 квітня 2020 року. Копія ухвали відповідачем отримана 14.05.2020 року.
Ухвалою суду від 29.04.2020 року судове засідання було відкладено через неявку відповідача, який був неналежно сповіщений про час та місце його проведення.
У судове засідання 09.06.2020 року представник позивача не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов`язань за кредитним договором та його умов, з можливим ухваленням заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: bd.od.court.gov.ua.
За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що 21.03.2017 року відповідач підписав Заяву № НОМЕР_2 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» у сумі 10 426,90 гривень.
30.07.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, про що поштовою кореспонденцією повідомлено відповідача.
З наданих до позову документів вбачається, що позивач має Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК № 183 та Статут ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Позивач стверджує, що в супереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки Товариства, ні на рахунки попереднього кредитора. Як наслідок створилась заборгованість у розмірі 15 494,58 грн., з яких: 8 327,06 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 0,98 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1953,09 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 5213,45 грн. - сума заборгованості за пенею.
Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
З огляду на те, що стало підставою для виникнення між сторонами зобов`язальних відносин суд більш детально вивчає підписані відповідачем документи та надає їм правову оцінку виходячи з наступних норм законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. В даному випадку розробником такого договору був ТОВ «ФК «ЦФР».
Велика Палата Верховного Суду 03.07.2019 року розглянула справу № 342/180/17 про отримання кредиту шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Постанова ВП ВС від 3 липня 2019 року містить наступні висновки:
?оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілими всім споживачам і доведені до їх відома;
?банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші;
?споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;
?роздруківка правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;
?оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову;
?за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин;
?правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору ані щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, ані щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені;
?пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки умови договорів приєднання розроблялись фінансовою установою, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг - відповідач) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК Україниза, оскільки відсутні підтвердження того, що Умови отримання кредитів, що розміщені на офіційному сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.kreditmarket.ua) не змінювались самим ТОВ «ФК «ЦФР» та позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг обґрунтувати розмір розрахунку з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тобто, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови отримання ним кредиту, відсутність у Заяві № НОМЕР_2 домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Підсумовуючи викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ТОВ «ФК «ЦФР» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, за щомісячними процентами та пенею, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.
Водночас Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, поверненню підлягає само тіло кредиту, що становить 8327,06 грн.
Як вбачається з наданого платіжного доручення № 2133 від 18.02.2020 року позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп., що підлягає відшкодуванню, при цьому суд враховує роз`яснення надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 39 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».
Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову частково про стягнення з відповідача на користь позивача 8 327,58 грн. заборгованості за кредитним договором, судового збору в сумі 2102,0 грн., сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду.
Керуючись ст. ст.12,13,76,77,141,259,263,264,265,268,272,273, 280-282 ЦПК України, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: