Номер провадження: 22-ц/813/4605/20
Номер справи місцевого суду: 522/1273/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Цюри Т.В., Гірняк Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бондаря В.Я., повний текст рішення складений 09 вересня 2019 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача матеріальну компенсації за використання частки майна у розмірі 22500 грн. та моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що ОСОБА_2 має свідоцтво про право власності за заповітом на 3/4 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 1/4 частка квартири належить позивачу. ОСОБА_2 не дала змоги позивачу користуватися своєю часткою квартири, змінила двері та замки, уклала договір оренди та отримує орендну плату за квартиру. Оскільки, ОСОБА_2 використовує частку його майна, позивач вважає, що ОСОБА_2 повинна йому сплатити компенсацію та спричинену у зв`язку з цим моральну шкоду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути справу у повному обсязі, відповідно до уточненої позовної заяви, враховуючи нові докази та докази, які є у справі з відповідним перерахуванням збитків включно судові витрати між відповідачем та представником держави, посилаючись на те, що судом неповно з`ясовані обставини справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначає, що судом прийняте незаконне рішення та справа розглянута однобічно з явним ігноруванням фактів на користь відповідача.

Відзиву до суду надано не було.

У відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №7-523 державним нотаріусом шостої державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О.

ОСОБА_1 є власником 1/4 часки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом №37582309 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З листа Управління патрульної поліції у місті Одесі №41/12/І-509 від 14.04.2016 року вбачається, що 13.01.2016 року на спецлінію «102» надходило повідомлення про те, що АДРЕСА_1 мешкають невідомі особи.

26.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 строком на 1 рік, а саме з 26.10.2017 року по 26.10.2018 року.

Пунктом 7 договору оренди встановлено, що плата за оренду складає комунальні послуги та ремонт 2-х кімнат.

Згідно рапорту ДОП сектору превенції Шевченківського відділення поліції Приморського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області Русєва С.П., в ході розгляду заяви, що надійшла 05.09.2018 року на гарячу лінію «102» з`ясовано, що двері ніхто не відкрив та з`ясувати чи є хтось в квартирі не представилося можливим.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено та не надано жодного переконливого та належного доказу, згідно якого вбачалось би, що 1/4 частка квартири ОСОБА_4 знаходиться в користуванні та за її використання ОСОБА_2 отримує плату.

За імперативними приписами ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Суд встановив, що позивач рахував матеріальну шкоду, виходячи з того, що орендна плата складає 5000 грн., а квартира здається півтора року, тобто 18 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що наряд поліції за адресою: АДРЕСА_1 виїжджав двічі: 13.01.2016 року та 05.09.2018 року, при тому, двері квартири не відкривалися, поліцейські не встановили наявність мешканців та не встановили їх особи.

Договір оренди, наявний в матеріалах справи підписаний відповідачем з орендарем вже після звернення позивача до суду і лише на один рік, при тому фактичне проживання ОСОБА_3 в квартирі, судом не встановлено.

Також не встановлено, орендну плату, а саме її суму, отримання плати відповідачем, адже в договорі розмір плати не визначено.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується з тим, що право власності є непорушним, однак у зв`язку ненаданням позивачем доказів в обґрунтування позовних вимог, суд на законних підставах залишив позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом прийняте незаконне рішення та справа розглянута однобічно з явним ігноруванням фактів на користь відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів позовних вимог та апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, застосовані ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року заходи забезпечення позову шляхом заборони використання без згоди позивача 1/4 частини спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволені позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, заборона використання без згоди позивача 1/4 частини спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , яка застосована ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року підлягає скасуванню.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішенняПриморського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2019 року - залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову шляхом заборони використання без згоди позивача 1/4 частини спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , накладені ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 11 червня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Т.В. Цюра

______________________________________ Л.А. Гірняк