Справа № 567/173/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача Кордиша А.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Острог цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить усунути йому перешкоди у користуванні житлом та визнати останню такою, що втратила право на користування житлом - 1/2 частиною житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

У вказаному вище житлі - житловому будинку, зареєстрована, але більше одного року не проживає відповідач - ОСОБА_3 , його колишня дружина.

Зазначаючи, що реєстрація відповідача створює йому значні незручності, як власнику житла, оскільки він позбавлений можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без її проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

20.02.2020 ухвалою суду відкрите провадження по даній справі, призначено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач підтвердив, а представник позивача адвокат Кордиш А.А. позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрована ОСОБА_3 , яка є його колишньою дружиною. Відповідач проживала в будинку, проте добровільно виїхала, забрала усі свої речі та більше не поверталася. На даний час вона фактично проживає в Туреччині. За останній рік ОСОБА_3 жодного разу по місцю своєї реєстрації не з`являлася, її особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу її не бачив. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг вона не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та впливає на отримання субсидії щодо відшкодування оплати за комунальні послуги.

Зазначив, що ОСОБА_3 з 2015 року без поважних причин не проживає в будинку за вказаною адресою, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, вона не укладала, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачем житлове приміщення не зберігається, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подала, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком позивача по справі. Він особисто знає відповідача та постійно спілкується з ОСОБА_1 та його сином. Зазначив, що відповідача по справі ОСОБА_3 він не бачив більше п`яти років. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а є лише зареєстрованою в ньому, її особистих речей в будинку немає, оскільки після розлучення із його сином, вона зібрала всі свої речі та виїхала на постійне місце проживання до Туреччини.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є родичкою позивача по справі. Вона довгий період часу знає позивача та спілкується з ним та його сім`єю. Вказала, що відповідач по справі ОСОБА_3 з 2015 року не проживає у селі, оскільки виїхала до Туреччини, ніяких робіт пов`язаних з господарством не проводила, вона її не бачила. Запевнила суд в тому, що відповідач в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а є лише зареєстрована в ньому, її особистих речей у будинку немає.

За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 на праві власності належить житло - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, за адресою АДРЕСА_1 . Дана обставина підтверджується договором дарування від 06.03.2003, посвідченим приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Вержиковським О.М. та зареєстрованим в реєстрі за № 168, згідно якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 , прийняв у дар 1/2 частину житлового будинку разом з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №192934319 сформованим 13.12.2019, згідно якого 11.12.2019 за мною було зареєстровано право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 , довідкою Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 508 від 30.01.2020, згідно якої ОСОБА_1 дійсно належить на праві приватної власності (договір дарування від 06.03.2003) 1/2 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до записів погосподарської книги №6 с. Оженин Острозького району Рівненської області за 2016-2020 роки, інша 1/2 частина житлового будинку належить ОСОБА_4 і має адресу: АДРЕСА_1 . (а.с.12,13,17)

У вказаному вище житлі - 1/2 частині житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 зареєстрована, але не проживає відповідачка - ОСОБА_3 , про що свідчать довідка Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 137 від 16.01.2020 та акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 463 від 08.10.2019, від 02.12.2019, № 24 від 16.01.2020.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 11.11.2015, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.18)

Договір найму житла - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не укладався та у виконавчому комітеті Оженинської сільської ради не реєструвався, про що свідчить довідка Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області №136 від 16.01.2020. (а.с.20)

Згідно довідки Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області № 137 від 16.01.2020, акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 463 від 08.10.2019, від 02.12.2019, № 24 від 16.01.2020, в житловому будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишня дружина, - зареєстрована, але не проживає, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син. (а.с.19)

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №463 від 08.10.2019, акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 02.12.2019 та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 24 від 16.01.2020, при обстеженні було встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 належить для ОСОБА_1 , його колишня дружина - ОСОБА_3 за даною адресою не проживає з дати розірвання шлюбу, 11.11.2015 . При обстеженні особистих речей ОСОБА_3 виявлено не було. Цю інформацію підтвердили сусіди - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 (а.с.21,22,23)

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованим за місцем проживання в АДРЕСА_1 , який на Ѕ належить позивачу.

З пояснень позивача, представника позивача, свідків в судовому засіданні, встановлено, що відповідач понад один рік в будинку АДРЕСА_1 не проживає. В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, згідно якої до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до статті 3 «Визначення термінів» Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», термін «місце проживання» означає житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; термін «реєстрація» означає внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому КМУ порядку; та термін «зняття з реєстрації» означає внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналізуючи зазначену норму права Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Також згідно даної постанови Верховним Судом України зазначено, що за порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до п. 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 ЖК України. У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72,116,156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, 1) заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; 21 судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою: 3) свідоцтва про смерть; 4) паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; 5] інших документів, які свідчать про припинення: - підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; - підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; - підстав на право користування житловим приміщенням.

Як вбачається із вказаних норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з цим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 понад п`ять років без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1 , на даний час не є членом сім`ї власника будинку, в спірному будинку не проживає, договору на користування житлом з власником будинку не укладала і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за нею житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідачів за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню ним своїм майном, проте позивачем не доведено належними доказами, що відповідач створювала для нього перешкоди у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому позов слід задовольнити частково і визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 3,11-13,15,16, 29, 379, 380, 381,383,386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житлом задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такою, що втратила право на користування житлом -1/2 частиною житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані в АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 червня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.