Справа № 737/203/20
Проваждення № 2/737/148/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/203/20
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФАКТОР»
доОСОБА_1
про стягнення заборгованості за кредитним договором
учасники справи та представники:
представник позивачане з`явився
відповідач представники відповідача не з`явився ОСОБА_2 , ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФАКТОР» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 75 981,64 грн. та судових витрат у розмірі 2102 гривні.

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що між ТОВ ЛАЙМ МАНІ та ОСОБА_1 27 січня 2019 року за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства: www.vashagotivochka.ua. був укладений кредитний договір № ЛМ-00342049 на суму 6900 грн. зі сплатою 2,0 % процентів за фактичну кількість днів користування ним та у розмірі 2,5% від суми наданого кредиту за кожен день користування ним з дня наступного після закінчення строку дії договору. Кредит надавався на 16 днів до 11 лютого 2019 року включно. Свої зобов`язання за даним договором ТОВ ЛАЙМ МАНІ виконало та перерахувало грошові кошти на картковий рахунок відповідача, зазначений в Заявці на видачу кредиту. В подальшому ТОВ ЛАЙМ МАНІ відступило право вимоги за кредитним договором на підставі договору факторингу від 04.03.2019 року на користь нового кредитора, яким є ТОВ «ГРІН ФАКТОР». У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе за вищевказаним кредитним договором зобов`язань у останнього виникла заборгованість, яка складається з: заборгованості по сумі кредиту - 6900 грн.; заборгованість по процентах - 2208 грн.; 66585 грн. - пені; 288,64 грн. - трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідач в добровільному порядку зазначену суму не сплатив.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, директором ТОВ «ГРІН ФАКТОР» надано заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання відповідач не з`явився, однак надав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову з таких підстав:

В копії договору позики, доданого до матеріалів позовної заяви зазначені ідентичні електронні підписи як Позичальника, так і Позикодавця. Разом з тим відсутня заява із підписом відповідача про ознайомлення (приєднання) до Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «ЛАЙМ МАНІ», які повинні бути невід`ємною частиною договору, факт підписання якого він заперечує.

При цьому позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме він підписав електронним цифровим підписом договір.

Не надано ані відомості про сертифікацію ключа ЕЦП, ані відомості про особистий ключ підписувача, який має відповідати відкритому ключу, зазначеному в сертифікаті.

Відтак, позивачем не доведено факту укладення між ними оформленого належним чином договору позики, який є підставою позову, що в свою чергу свідчить про те, що сторонами не було погоджено умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Фінансові установи на своїх веб-сайтах розміщують правила надання грошових коштів у кредит, якими визначають порядок і умови надання грошових коштів у кредит. Такі правила є в загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою до укладання договору.

Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником позикодавець дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також зазначає, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивач нарахував із 12 лютого 2019 року заявленого періоду 730 % річних, однак в самому договорі позики така сума не обумовлена.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає що договір позики було укладено відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Щодо підтвердження про ознайомлення відповідача з правилами надання грошових коштів у позику зазначає, що відповідно до п. 7.3 Договору позики від 27.01.2019 р. № ЛМ-00342049 «Невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ». Уклавши цей договір, позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця: www.vashagotivochka.ua». Тобто підписавши електронним підписом зазначений Договір позики, позичальник підтвердив своє ознайомлення та погодження з вказаними Правилами.

Щодо необумовленої договором позики процентної ставки в розмірі 730 % річних зазначає, що відповідно до п.1.7 Договору позики, детальний розпис сукупної вартості позики за цим Договором наведений в Додатку № 1 до Договору, який є невід`ємною частиною. Саме в додатку № 1 зазначена реальна процентна ставка та інше.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, посилаючись на викладені у відзиві обставини, та додатково пояснили, що позивач вказує в своєму позові, що він отримав право по договору факторингу вимагати у відповідача стягнення заборгованості, яке наче б то належало ТОВ ЛАЙМ МАНІ. До матеріалів справи додано договір факторингу, копію акту приймання-передачі документів, а також витяг з додатку №1 до договору факторингу, саме цей документ, як стверджує позивач, підтверджує перехід до нього права вимоги до відповідача ОСОБА_1 . З договору факторингу не вбачається, що договір складений відносно відповідача ОСОБА_1 . Додаток, який міститься в матеріалах справи (витяг з додатку - з точки зору позивача) підписаний позивачем, але відсутній підпис первісного кредитора ТОВ ЛАЙМ МАНІ. Відповідно стверджувати, що цим документом підтверджується перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача неможливо. Вони не заперечують наявність договору факторингу, а заперечують той факт, що згідно цього договору перейшло право вимоги стосовно конкретного відповідача. Зважаючи, що позивач не підтвердив свого права, яке він отримав від первісного кредитора, ставити питання про захист його права в суді він не може. Крім того, до матеріалів справи додано кредитний договір. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що даний договір був укладений відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та відповідно до інших норм законодавства за допомогою цифрових технологій. В матеріалах справи міститься кредитний договір, в якому, в розділі 8 «Підписи», зазначено позичальника ОСОБА_1 та зазначено, що він підписаний ЕЦП одноразової ідентифікації. В своєму позові позивач посилається на електронний кабінет, який наче б то був у відповідача, яким він скористався, де від згенерував ЕЦП і таким чином засвідчив укладання договору. В матеріалах справи є документ, який засвідчений позивачем, роздрукований невідомо звідки, тому стверджувати, що цей договір підписаний ЕЦП саме відповідача, підстав не має. Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що дійсно отримував кредити онлайн, але що саме від «ЛАЙМ МАНІ» - не пам`ятає та не може стверджувати, що він його отримував. Зважаючи на це підтвердити чи спростувати даний факт не можливо, оскільки відсутні документи, які підтверджували отримання кредиту відповідачем.

Пеня та відсотки нараховані на суму, яка в 4 рази перевищує борг по кредиту, заборгованість по тілу кредиту і по відсоткам складає десь 8 тисяч, при цьому пені нараховано більше 60 тисяч, що не співмірно.

Вислухавши представників відповідача та безпосередньо дослідивши надані докази суд дійшов наступного:

До позову доданий договір позики від 27 січня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ» та ОСОБА_1 № ЛМ -00342049 (далі - Договір), згідно з яким позикодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти в сумі 6 900 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах цього договору (а.с. 7-10).

Згідно з п.1.4 Договору позикодавець не пізніше 3 (трьох) днів з дати підписання договору позики Сторонами, надає позику шляхом безготівкового перерахування суми позики на банківський (картковий) рахунок, вказаний Позичальником. Номер рахунку, на який мали перерахуватися кошти, у договорі повністю не відображений. Повної інформації про номер карткового рахунку, на який позикодавець пав перерахувати кошти, позивачем не було надано (а.с.7-10).

Згідно з п. 7,3 невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмежено відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ» (а.с. 9).

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмежено відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ» суду не надані.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, що набрав чинності 30 вересня 2015 року, визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII.

Саме Правила надання коштів у позику передбачають послідовність дій позичальника та позикодавця при укладенні договору у електронній формі, тому суд позбавлений можливості перевірити дотримання сторонами умов підписання електронного договору. Зазвичай у справах цієї категорії позивачем - позикодавцем надаються роздрукованими скан - копії отриманих від позичальника паспорта, РНОКПП, заявки на отримання кредиту, скріншот сторінки особистого кабінету з фотознімком позичальника, тощо, що дозволяють ідентифікувати фізичну-особу позичальника.

На думку суду, за обставинами даної справи видача кредиту саме ОСОБА_1 належними доказами не підтверджена.

У матеріалах справи наявне підтвердження АТ «ПУМБ», що 27.01.2019 через платіжний сервіс АТ «ПУМБ» було проведено успішну видачу займу з ТОВ «Лайм Мані» (6900 грн.) на карту клієнта, при цьому номер карти, на який було перераховано кошти повністю не відображено, а прізвище клієнта зазначене за інформацією ТОВ «Лайм Мані» (а.с.12). З заявою до суду про витребування від АТ «ПУМБ» інформації про номер та власника картки, на яку було перераховано 6900 грн., позивач не звертався.

У контексті договору позики ЛМ -00342049 «Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмежено відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ» містять суттєві умови договору, які суду на день розгляду справи невідомі.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-1314цс19, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 лютого 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

04 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФАКТОР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАЙМ МАНІ» було укладено договір факторингу № ЛМ-04/03-19, згідно з яким ТОВ «ГРІН ФАКТОР» зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» за плату, а ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» зобов`язується відступити ТОВ «ГРІН ФАКТОР» свої права грошових вимог до третіх осіб, що виникли на підставі кредитних договорів, зазначених в Додатку № 1 до цього договору (а.с.17).

У виписці з додатку № 1 зазначений кредитний договір № ЛМ-00342049 від 27.01.2019, клієнтом зазначений ОСОБА_1 , термін дії договору - 16 днів (а.с.23).

Згідно з актом приймання-передачі документів до договору факторингу № ЛМ-04/03-19 від 04.03.2019 Клієнт передав, а фактор прийняв документи згідно з Додатком № 1 до Акту (а.с.22).

Згідно з ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У постанові Верховного суду України від 17 січня 2020 року, справа № 916/2286/16, предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

У договорі факторингу № ЛМ-04/03-19 від 04.03.2019 не зазначена ціна, за яку відбулося відступлення права вимоги. Крім того ні у договорі факторингу № ЛМ-04/03-19, ні у акті приймання-передачі документів до договору факторингу № ЛМ-00342049, ні у виписці з Додатку № 1 до Акту приймання-передачі документів до Договору факторингу № ЛМ-04/03-19 від 04.03.2019 не зазначений розмір вимоги до боржника, яка відступається (а.с.17-23).

За таких обставин суд вважає, що між ТОВ «ГРІН ФАКТОР» та ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» не було дотримано істотних умов договору при укладенні договору факторингу № ЛМ-04/03-19 від 04 березня 2019 року, тому зазначений договір не може вважатися договором факторингу.

Зважаючи на те, що позивачем не було доведено, що відповідач при укладенні договору позики ЛМ-00342049 від 27.01.2019 був належним чином ознайомлений з «Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством ЛАЙМ МАНІ» та не доведено факт перерахунку коштів у розмірі 6900 грн. саме на картковий рахунок ОСОБА_1 , а також те, що укладений між ТОВ «ГРІН ФАКТОР» та ТОВ «ЛАЙМ МАНІ» договір факторингу № ЛМ-04/03-19 від 04.03.2019 не містить істотних умов, які вимагаються до договору факторингу, тому суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ГРІН ФАКТОР» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 04 червня 2020 року.

Суддя А. С. Лібстер