Справа № 487/2001/19
Провадження № 2/487/163/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2020 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Рурич І.В., позивача за первісним позовом - ОСОБА_1 , позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2001/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він з 05.09.2008 перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який було розірвано 23.12.2014 року. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом із батьком та знаходився на його утриманні, він у більшій мірі бере участь у вихованні та житті дитини, ніж мати, турбується про здоров`я дитини, створив комфортні умови для розвитку, проводить свій вільний час разом із дитиною, завжди присутній на батьківських зборах, класних та шкільних заходах, являється приватним підприємцем, має стабільний достатній дохід, спиртними напоями не зловживає, характеризується позитивно, для дитини створені усі необхідні умови для проживання. Вважає, що саме проживання сина з батьком відповідає його інтересам, оскільки син дуже прив`язаний до батька, він ніяким чином не буде чинити перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною та отримання ним піклування матері, а розлучення дитини з батьком вплине на його психологічний стан .

Ухвалою від 22.04.2019 року відкрите провадження у справі.

07.06.2019 ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , З 05.09.2008 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем, який було розірвано 23.12.2014 року. Проте, фактично шлюбні відносини припинені з 2012 року, коли ОСОБА_1 забрав свої речі та пішов проживати за іншою адресою, залишивши її разом із дитиною. При цьому ОСОБА_1 не працював, тому не забезпечував сім`ю, зловживав спиртними напоями, має алкогольну залежність та неодноразово лікувався з цього приводу. Син проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та знаходився на її утриманні, перешкод у спілкуванні дитини із батьком та іншими родичами вона не чинила. Проте, ОСОБА_1 забирає дитину із школи, не пускає додому, залишаючи сина разом із собою за різними адресами. Вона постійно займається вихованням, розвитком та здоров`ям дитини, син відвідував курси з англійської мови, вона рекомендувала також відвідувати комп`ютерні курси, проти чого був батько, майже усі канікули проводив у бабусі та дідуся у селі. В той же час батька не займається розвитком дитини, який майже весь час проводить у квартирі, де лише грає у комп`ютерні ігри, ОСОБА_1 забороняє сину спілкуватися з нею та бабусею та дідусем, навіть по телефону, розповідає дитині, що мати його не любить та він їй не потрібен. Син боїться розмовляти з нею, оскільки його покарає батько, що вже було неодноразово. ОСОБА_1 на теперішній час проживає із співмешканкою, ніде не працює, став підприємцем лише перед звернення до суду з даним позовом, довідку про доходи не надав. Вважає, що для забезпечення найкращих інтересів дитини, слід визначити місце проживання дитини разом із нею, оскілки вона працює на державній службі, має постійний офіціальний дохід, позитивно характеризується, може створити для дитини усі необхідні умови для проживання, виховання на утримання сина. Крім того, після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 , дитина залишилась проживати разом із нею, вона не заперечувала та не чинила перешкод у спілкуванні з батьком. Проте, у листопаді 2018 року ОСОБА_1 почав не відпускати сина додому, проживав з дитиною з різними адресами, не повідомляючи її, почав перешкоджати у спілкуванню із сином. ОСОБА_1 довідку про доходи не надав, тому відсутні докази, що він може утримувати дитину, декілька разів лікувався від алкогольної залежності. Відводив та забирав дитину зі шкоди, оскільки не працював та мав для цього вільний час.

07.06.2019 ОСОБА_2 надала відзив на позовну заяву, в якому просила в задоволенні позову відмовити, оскільки для забезпечення найкращих інтересів дитини, слід визначити місце проживання дитини разом із нею, оскілки вона працює на державній службі, має постійний офіціальний дохід, позитивно характеризується, може створити для дитини усі необхідні умови для проживання, виховання на утримання сина.

14.06.2019 представник позивача захисник Канівець Г ОСОБА_5 надала відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що ОСОБА_2 не надано жодних доказів, що проживання дитини разом із нею відповідають його інтересам, оскільки фактично залишила дитину на батька. Саме батько займається вихованням та оздоровленням сина, піклується про нього, створив необхідні умови для проживання, розвитку та виховання, працює, має не малий дохід, спиртним не зловживає, а розлучення з батьком буде психологічною травмою для дитини.

Ухвалою від 20.06.2019 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.08.2019 представник позивача захисник Канівець Г.Р. надала відзив на зустрічну позовну заяву, просила в задоволенні зустрічного позову відмовити, оскільки будь-яких доказів того, що проживання дитини саме з матір`ю буде відповідати його інтересам не надано. Також зазначила, що позивачка добровільно у 2013 році залишила сина з батьком ОСОБА_1 намагаючись влаштувати своє життя. ОСОБА_1 жодних перешкод у спілкуванні сина з матір`ю не чинив, дитина у свої 9 років визначилась, що хоче проживати саме разом із батьком, який проводить з ним багато часу, оплачує курси з англійської мови. ОСОБА_2 останній раз бачила сина 31.05.2019, ні вона, ні її батьки не прийшли та не привітали дитину з днем народження. Твердження позивачки що ОСОБА_1 має алкогольну залежність є наклепом та нічим не підтверджується. Навпаки ОСОБА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння застосувала до ОСОБА_1 та дитини перцевий балончик.

19.08.2019 ОСОБА_2 надала відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила, що вона жодним чином не перешкоджала сину у спілкуванні з батьком, завжди при сині позитивно відгукувалась про батька, прививає любов до батьків, доброзичливість до близьких та оточення, постійно веде бесіду про життєві цінності, цікавиться життям сина. Натомість батько розповідає про неї наклепи, що вона вживає алкоголь, що син їй не потрібен та вона його не любить, залякує дитину, створив психологічні умови, що дитина боїться спілкуватися з нею. На день народження вона телефонувала сину, але він не взяв трубку та відмовився від святкувати з нею день народження в інший день, щоб не образити батька.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали, підтвердили викладені обставини та просили про його задоволення, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити, у зв`язку з його безпідставністю.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просила в задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні представник третьої особи просила ухвалити рішення на розсуд суду, з урахуванням в першу чергу інтересів дитини та висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка ОСОБА_6 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбу з 05.09.2008 року , який було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2014 року. В шлюбі у сторін народилась дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення сімейних відносин у 2012 році року дитина залишилась проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , але постійно спілкувалась із батьком, який часто забирав його із дитячого садку та школи, маючи більш вільного часу ніж мати, оскільки не працював.

В подальшому ОСОБА_7 почав проживати разом із батьком, але спілкувався із матір`ю, проводив з нею вільний час, залишався на деякий час у неї проживати, проте на при кінці 2018 року ОСОБА_1 почав чинити перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю та її участі у його вихованні.

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Служби у справах дітей адміністрації Заводського району із заявою про визначення місця проживання дитини з нею посилаючись на те, що батько дитини ОСОБА_1 заборонив дитині спілкуватися з нею, але розгляд звернення матері було припинено з огляду на звернення у березні 2019 року ОСОБА_1 до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з ним.

Службою у справах дітей проводилась робота із родиною, з метою налагодження гармонійних стосунків між батьками та дитиною, інформацію про сім`ю неодноразово направляли до Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для проведення психологічної роботи та знаходження компромісу без травмування психо-емоційного стану дитини, однак батьки не можуть найти спільної згоди та наполягають на визначенні місця проживання дитини в судовому порядку, що підтверджується висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 16.01.2020.

Отже, батьки не намагалися налагодити між собою відносини, навіть в інтересах дитини, яка має право на нормальний розвиток, на спілкування та виховання обома батьками, а також зростати в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, тому дитина фактично стала заручником неприязних стосунків між батьками, які з часом тільки погіршувались, що негативно впливало на психоемоційний стан дитини.

Так, свідок ОСОБА_6 практичний психолог Миколаївської загальноосвітній санаторній школи-інтернату 1-111 ступенів №7 Миколаївської облради показала в судовому засіданні, що вона цілий рік працювала із родиною їхнього учня ОСОБА_8 . У лютому 2019 року, до неї звернулась ОСОБА_2 з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_1 з грудня 2018 року почав перешкоджати їй у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_1 пояснив їй, що він не перешкоджає їх спілкуванню, проте сам ОСОБА_9 не хоче спілкуватися із матір`ю. Вона поспілкувалась із дитиною та почула від нього, що він не хоче спілкуватися з мамою, бо вона робить боляче батькові та їх зрадила. З психологічної точки зору, це нав`язане дитині ствердження батька, оскільки у такому віці дитина не може самостійно формулювати таке мислення та є нічим іншим як перекладанням батьком проблеми на дитину, що призводить до психологічної травми дитині та негативно на нього впливає. За весь час спілкування з родиною, вона не чула жодного негативного висловлювання ОСОБА_2 в бік ОСОБА_1 , проте останній постійно дуже негативно висловлювався відносно ОСОБА_2 . Після багаторазових зустріч із батьками, останні дійшли згоди, що дитина буде по черзі проживати у них, запропонували ОСОБА_9 вибрати до кого він піде жити в першу чергу та він обрав мати, але через день батько забрав дитини та більше матері не давав. На теперішній час ОСОБА_1 співмешкає із матір`ю однокласника ОСОБА_9 , тому коли до шкоди приходить ОСОБА_2 , ОСОБА_9 у присутності однокласника просить мати піти та не приходити до нього, проте на одинці, коли вона запропонувала заборонити ОСОБА_2 приходити до нього, попросив цього не робити, оскільки хоче бачити мати, тобто дитина любить мати, тягнеться до неї, але боїться образити батька, який їм просто маніпулює та намагається зробити боляче колишньої дружині. Батькам було запропоновано звернутися за психологічною допомогою.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права і обов`язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Судом встановлено, що за місцем проживання кожного із батьків створені належні умови проживання для дитини, вони мають самостійний дохід, позитивно характеризуються, обмежень за станом здоров`я для проживання разом з дитиною не мають, що підтверджується характеристиками відповідних органів, актами обстеження матеріально-побутових умов.

Доказів щодо випадків ухилення ОСОБА_1 і ОСОБА_2 від виконання передбачених законом обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини або вживання позивачем спиртних, наркотичних засобів, суду не надано.

Органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради надано висновок №244/020201-22/25/14/20 від 16.01.2020 щодо визначення місця проживання дитини, згідно якого, керуючись інтересами дитини, вважають доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю з ОСОБА_2 .

У рішенні в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року , Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання проте, що найкраще відповідає інтересам дитини, у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з матір`ю, а також створення останньою належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, враховуючи прихильність дитини до матері та те, що батько тривалий час перешкоджає у спілкуванні дитини з матір`ю, негативно висловлюється на її адресу, маніпулює дитиною, нав`язує останньому свою думку та почуття жалості до себе, що призводить до психологічної травми дитини та негативного на нього впливає, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з матір`ю, у зв`язку з чим зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Одночасно, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за пред`явлення зустрічного позову у розмірі 768,40 грн., судові витрати за первісним позовом віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 76, 89, 141, 263-265 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Миколаєва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Миколаєва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ), третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради ( м.Миколаїв вул. Погранична 9) про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Миколаєва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Миколаєва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ), третя особа: Служба у справах дітей Адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Миколаєва, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Миколаєва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІНН НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина

Повний текст рішення складено 25.05.2020.