Провадження № 2-з/331/17/2020
Справа № 331/2097/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Світлицької В.М., за участю секретаря Дорофєєвої М.А., розглянувши у приміщенні суду в м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно: нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 53.6 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначено, що вона з 17.09.2010 р. перебуває в шлюбі із ОСОБА_2 . За час спільного проживання ОСОБА_2 отримав у спадок 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а іншу 1/2 частину квартири вони спільно з ОСОБА_2 викупили у його брата за 10 тис. доларів США, однак оформили цю угоду як дарування на ім`я ОСОБА_2 . В подальшому зазначена квартира була переобладнана у нежитлове приміщення за кошти сім`ї та здавалася в оренду. 12.03.2020 р. ОСОБА_2 подав до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій зазначив, що спору про поділ майна не існує. Однак це не відповідає дійсності, тому заявниця бажає подати позовну заяву про визнання договору дарування удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільної сумісної власності. На цей час заявниця вважає, що у разі задоволення її позову існує реальна загроза невиконання рішення суду, тому просить забезпечити його шляхом накладення арешту на зазначене нерухоме майно.

Учасники справи у судове засідання на час розгляду заяви про забезпечення позову у відповідності до положень ч.1 ст. 153 ЦПК України не викликалися.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту та майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або і інших осіб та забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 планує подати позов до ОСОБА_2 про визнання договору дарування удаваним, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільної сумісної власності.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 210162512 від 26.05.2020 року нежитлове приміщення (торгово-офісне) літ А-9, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власнику майна належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Заявник в клопотанні про забезпечення позову також повинен зазначити відомості щодо наявності, найменування, місцезнаходження рухомого та нерухомого майна у відповідного учасника процесу, до якого заходи забезпечення позову будуть застосовані, а також доказів вартості такого майна.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, приходить до висновку, що ОСОБА_1 не надано доказів існування реального спору з відповідачем, оскільки твердження заявника про те, що вона має право на частку у спільному майні подружжя та виникнення у неї права спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру не підтверджені належними доказами. Так саме жодними доказами не підтверджено наявність наміру власника нерухомого майна на його відчуження. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З урахуванням вищенаведеного, суддя приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є не обґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.М. Світлицька