Справа 206/896/19
Провадження 2/206/37/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року в залі суду в м. Дніпрі Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді Сухурокова А.О.,

при секретареві Панюшкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Юрій Антонович, Восьма дніпровська державна нотаріальна контора, КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради, про визнання недійсним правочинів та визнання права власності,

за участю :

представника позивача ОСОБА_5 ,

представників відповідачів : ОСОБА_6 О ОСОБА_7 , Маркело В.О ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно до якого просить:

- визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.04.2007 року серія ВЕК 743186 реєстр №1-3035, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори;

- визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 01.10.2010 року серія ВРВ №252931 реєстр №2-2626, посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 04.10.2013 року серія та номер 3107, зареєстрований та виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою Ю.А.;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтував тим, що 03.09.2004 року він уклав шлюб із ОСОБА_8 . Після укладання шлюбу, ОСОБА_2 запропонувала йому приватизувати квартиру АДРЕСА_1 , яка була надана на підставі ордеру його дідусеві та бабусі. ОСОБА_2 працювала у КП ДМБТІ та повідомила йому, що для неї приватизація, як для працівника КП ДМБТІ буде дешевша ніж для інших та не завдасть їй багато клопотів. Він надав їй згоду та всі наявні в нього документи. Усім процесом приватизації ОСОБА_2 займалась без його участі. По результату приватизації ОСОБА_2 надала йому свідоцтво про право власності на житло від 11.09.2006 року, видане ВАТ Мостозагін №12. Крім того остання надала йому копію витягу про реєстрацію права власності №13149222, з якого теж вбачалось, що право власності на квартиру зареєстроване в цілому на нього. Крім того, ОСОБА_2 надала йому оригінал технічного паспорту від 2006 р. на квартиру АДРЕСА_1 , де також зазначено, що власником даної квартири в цілому є він. Через деякий час подружнього життя, дружина звернулася до нього з проханням відчужити на її користь половину квартири АДРЕСА_1 . Він був не проти цього та 06.04.2007 року державним нотаріусом був посвідчений договір дарування, за яким він відчужив належну йому Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Взамін ОСОБА_2 пообіцяла подарувати йому 53/100 частини квартири АДРЕСА_2 , про що надала оригінал технічного паспорту, де він був вказаний власником. Таким чином, він був впевнений, що має у власності Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та 53/100 частини квартири АДРЕСА_2 . Наприкінці липня 2018 року ОСОБА_2 подала до суду позов про розірвання із ним шлюбу та повідомила його, що він мусить звільнити квартиру АДРЕСА_2 , де він проживав та був зареєстрований. Для з`ясування усіх обставин він звернувся до адвоката та з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 01.10.2010 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (донька ОСОБА_2 ) стала в цілому власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, укладеного між нею та її матір`ю ОСОБА_2 . У подальшому, 04.10.2013 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_3 на підставі договору дарування стала власником 53/100 частини квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_2 з самого початку вводила його в оману стосовно суттєвих обставин, які вплинули на його волевиявлення щодо дарування їй Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Так на момент дарування ОСОБА_2 Ѕ частини спірної квартири на підставі наданих нею ж документів, він вважав себе єдиним власником спірної квартири, тому відчужуючи на її користь Ѕ частину спірної квартири продовжував вважати себе її співвласником. Таким чином, викладене свідчить, що договір дарування був укладений між ним та ОСОБА_2 під впливом обману, тому підлягає визнанню недійсним. Крім того, враховуючи, що не можуть бути задоволені вимоги про витребування майна від наступних набучів, послідуючий договір дарування та договір продажу, також підлягають визнанню недійсними. Також за ним підлягає визнанню право власності на Ѕ частину спірної квартири, оскільки в нього відсутній правовстановлюючий документ за яким можна відновити реєстрацію.

Разом із тим, відповідач ОСОБА_2 не погодившись з позовом через свого представника подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.09.2006 року належала їй та ОСОБА_1 06.04.2007 року на підставі договору дарування ОСОБА_1 відчужив належну йому Ѕ частину спірної квартири на її користь. Твердження позивача про те, що він був єдиним власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло нічим не підтверджуються, окрім наданої ним явно підробленої копії свідоцтва, де зазначено його прізвище та з якого явно видно механічне стирання прізвища іншого співвласника ОСОБА_2 . Також не відповідає дійсності надана позивачем копія витягу про реєстрацію лише за ним права власності на спірну квартиру. Той факт, що співвласниками спірної квартири була вона та позивач також підтверджується нотаріально посвідченим договором про встановлення порядку володіння спільною власністю, який укладався в один день із договором дарування їй Ѕ частини спірної квартири. Вона ставши єдиним власником спірної квартири мала всі законні права, щоб подарувати квартиру доньці. В подальшому донька розпорядилась належною їй власністю та продала спірну квартиру ОСОБА_4 , який є добросовісним набувачем, що сплатив за неї обумовлену договором суму, фактично приступив до володіння та розпорядження нею. Просила відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності.

Ухвалою судді від 07.03.2019 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 24.04.2019 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про витребування доказів у порядку ст..84 ЦПК України.

Ухвалою суду від 06.05.2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25.06.2019 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу документів.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року поновлено провадження у зв`язку з поверненням матеріалів цивільної справи з повідомленням про неможливість надання висновку експерта.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні, зокрема позивач зазначив, що після укладання шлюбу із ОСОБА_2 , він прописав її до спірної квартири. У період шлюбу ОСОБА_2 запропонувала йому приватизувати спірну квартиру, на що він погодився. Усім процесом приватизації ОСОБА_2 займалась самостійно. Потім лише показала йому свідоцтво про право власності на його ім`я та витяг про реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру. Через деякий час ОСОБА_2 попросила його подарувати їй Ѕ частину спірної квартири. Він вважав, що йому належить вся спірна квартира, тому без вагань подарував їй Ѕ частину. У договорі дарування укладеного між ним та ОСОБА_2 було зазначено, що він дарує лише Ѕ частину спірної квартири. Вказаний договір у нотаріуса, він читав та ставив у ньому підпис. Про договір визначення часток спірної квартири, він нічого не знає.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники в судовому засіданні позов не визнали, просили в ньому відмовити, оскільки правові підстави для його задоволення відсутні.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що у 2013 році купив спірну квартиру у ОСОБА_3 . При оформленні договору ніяких перешкод для укладання договору нотаріусом виявлено не було. До 2015 року він спірну квартиру здавав, а після 2015 року став у ній сам мешкати.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Третя особа Восьма дніпровська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Дніпропетровській області надала суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Якуба Ю.А., КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» ДОР в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач ОСОБА_2 будучи допитаною в якості свідка суду пояснила, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з позивачем. На момент укладання шлюбу у неї були свої особисті збереження на які вона хотіла придбати квартиру або будинок. Спірна квартира в якій був зареєстрований позивач перебувала у комунальній власності, по ній були великі борги. Після укладання шлюбу з позивачем вона зареєструвалась у спірній квартирі, погасила більшу частину боргів. Потім вони разом із позивачем на двох приватизували спірну квартиру. Сімейне життя із позивачем не складалось, постійно були сварки на фоні його зрад. Позивач запропонував подарувати їй свою частину спірної квартири. Тоді вони поїхали до нотаріуса, де уклали договір про визначення часток спірної квартири, а потім договір дарування Ѕ частини спірної квартири. В подальшому спірну квартиру вона подарувала своїй доньці ОСОБА_3 . Коли донька вирішила продати спірну квартиру, вона та позивач знялись з реєстрації за адресою спірної квартири.

Заслухав доводи учасників судового процесу, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, суд прийшов до такого.

03 вересня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12).

06.04.2007 року між ОСОБА_1 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованою) був укладений договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-3035 (а.с.16).

Як зазначено у вищевказаному договорі вказана частина квартири належала дарувальнику ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ Мостозагін №12 м. Дніпропетровська 11.09.2006 року за №187, зареєстрованого у КП «ДМБТІ» 08.01.2007 року, номер витягу 13149222, реєстраційний № НОМЕР_1 .

01.10.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №2-2626, зареєстрованого 19.10.2010 року КП «ДМБТІ» ДОР за реєстраційний номером НОМЕР_1 . (а.с.18).

Як зазначено у вищевказаному договорі вказана квартира належала дарувальнику ОСОБА_2 на підставі: свідоцтва про право власності на житло, виданого ВАТ Мостозагін №12 м. Дніпропетровська 11.09.2006 року за №187, зареєстрованого у КП «ДМБТІ» 08.01.2007 року, номер витягу 13149222, реєстраційний № НОМЕР_1 та договору дарування, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3035.

04.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якуба Ю.О. за реєстровим №3107 (а.с.19).

Право власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу зареєстровано в Реєстрі речових прав 04.10.2013 року за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкту 01 (а.с.20).

Так, оспорюючи договір дарування від 06.04.2007 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , позивач та його представник в обґрунтування заявлених вимог зазначали, що вказаний договір був укладений під впливом обману.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Разом із тим, позивачем та його представником не доведено наявності підстав, передбачених ст. 230 ЦК України для визнання недійсним вищевказаного договору дарування, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , тобто не доведено обставин, які б свідчили про факт обману та наявності умислу в діях відповідача ОСОБА_2 .

Так твердження позивача про введення його в оману за допомогою копії свідоцтва про право власності на житло виданого на його ім`я та копії витягу про реєстрацію за ним права власності на спірну квартиру, які він долучив до матеріалів справи не є переконливими.

До того ж, суд не приймає до уваги аргументи позивача щодо того, що відповідачка ОСОБА_2 пообіцяла йому подарувати 57/100 частин квартири по АДРЕСА_3 взамін того, що він подарував їй Ѕ частину спірної квартири, оскільки вони не відносяться до предмету спору та ніяк з огляду на законодавство не впливають на наявність обставин, які б свідчили про недійсність договору дарування від 06.04.2017 року.

За таких обставин підстав для визнання договору дарування від 06.04.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 недійсним на підставі ст. 230 ЦК України не вбачається.

З огляду на вищевикладене, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання недійсним договору дарування від 01.10.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору купівлі-продажу від 04.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , оскільки вони безпосередньо пов`язані із вимогою про визнання договору дарування від 06.04.2007 року недійсним та вона не знайшла свого підтвердження у ході судового розгляду.

Що стосується строку позовної давності, то суд зазначає таке.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, то і не потребує вирішенню заява відповідача ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності.

Щодо питання про розподіл судових витрат, то відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові вони покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Суддя А.О. Сухоруков