ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» червня 2020 року

м. Харків

справа № 644/1498/20-ц

провадження № 22ц/818/2771/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача Вінницький В ОСОБА_2 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,

треті особи приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року в складі судді Горчакової О.І.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Юрій Володимирович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив визнати виконавчий напис № 1421 від 21 січня 2020 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. таким, що не підлягає виконанню, вирішити питання щодо судових витрат.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що 11 лютого 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання оскаржуваного ним виконавчого напису нотаріуса і на теперішній час накладено арешт на його грошові кошти.

Зазначив, що у разі визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, існує загроза неможливості повернення йому грошових коштів, стягнутих на підставі вказаного виконавчого напису, що призведе до його скрутного майнового становища.

Крім того, до моменту ухвалення судом рішення приватним виконавцем можуть вчинятися й інші виконавчі дії, за наслідками яких може бути вилучено майно, грошові кошти, накладено арешт або вчинено дії, які можуть обмежити його права, та в майбутньому відновлення цих прав буде ускладненим.

Вказав, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості або ускладнення поновлення його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся.

Просив зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №1421 від 21 січня 2020 року.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою судді ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким зупинити стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №1421 від 21 січня 2020 року.

Вважав, що висновок суду про те, що питання зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця, що унеможливлює вжиття заходів забезпечення позову, є помилковим, оскільки норми ЦПК України прямо передбачають можливість забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником; що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує ризик неможливості або утруднення повернення грошей чи іншого майна, вилученого під час виконавчого провадження; що судом не враховано співмірність заходів забезпечення позову з позовними вимогами та їх адекватність.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

28 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли доповнення до апеляційної скарги, які є фактично його поясненнями та в яких він наполягав на застосуванні заходів забезпечення позову.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу судді залишити без змін.

Ухвала судді суду першої інстанції, крім іншого мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса належить до виконавчих документів.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Предметом спору між сторонами справи є законність вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису, яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 30 вересня 2013 року, укладеним з Акціонерним товариством «Дельта Банк», право вимоги за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на підставі договору про відступлення права вимоги за кредитним договором № 993/К від 16 листопада 2018 року, у розмірі 105 893,31 грн.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що вказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки по перше, заборгованість не є безспірною, а по друге, нотаріусом порушено процедуру вчинення виконавчого напису.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 11 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження № 61238760 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а. с. 9-11) та накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 22-23).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. від 24 лютого 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на банківських рахунках та належать ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів (а. с. 14-15).

Посилаючись на неможливість виконання майбутнього судового рішення як на підставу вжиття заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 не звернув увагу на наявність арешту, який є перешкодою для реалізації його нерухомого та рухомого майна.

При цьому слід вказати на правові висновки, викладені в ухвалах Верховного Суду в аналогічних справах, зокрема, від 01 листопада 2018 року у справі № 755/1603/18, провадження № 61-45929ск18; від 04 квітня 2019 року у справі № 465/5843/18, провадження № 61-5933ск19; від 13 червня 2019 року у справі № 760/25536/18, провадження № 61-6221ск19, від 23 жовтня 2019 року у справі № 760/12325/19, провадження № 61-18652ск19 щодо необхідності застосування пункту 6 статті 150 ЦПК України у разі існування тільки очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі, якщо не будуть вжиті заходи, спрямовані на їх забезпечення.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається лише в разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого виданий цей виконавчий документ. Під час постановлення цієї ухвали, позов ОСОБА_1 було залишено без руху для надання виконавчого напису, який є предметом спору.

Разом з тим, висновок судді суду першої інстанції, що суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконавчих дій, адже зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції виконавця, є помилковим, хоча в мотивувальній частині своєї заяви ОСОБА_1 посилався на вчинення приватним виконавцем інших виконавчих дій, за наслідками яких може бути вилучено майно, грошові кошти, накладено арешт або вчинено дії, які можуть обмежити його права, та в майбутньому відновлення цих прав буде ускладненим, оскільки зазначене дійсно не є повноваженнями суду.

Залишаючи ухвалу суду без змін, судова колегія виходила з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття цього заходу з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу ( ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором від 30 вересня 2013 року, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» - стягувачем і ці обставини не спростовано в суді апеляційної інстанції); наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити на даному етапі фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Однак, ОСОБА_1 за умови додержання наведеного не позбавлений можливості звернутися з такою заявою до суду першої інстанції, враховуючи те, що ухвалу суду першої інстанції про повернення йому позовної заяви скасовано.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки справа по суті позовних вимог не розглядається, питання щодо судових витрат наразі не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 05 червня 2020 року.