У Х В А Л А

04.06.2020 Справа №607/6964/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Сташків Н.М., з участю секретаря судового засідання Облещук О.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» про примусове повернення об`єкта позички і стягнення неустойки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» (далі TOB «ВІКОНТ») про примусове повернення об`єкта позички цілісного технологічного комплексу з виробництва хлібопекарського борошна за договором безоплатного користування майном АДРЕСА_1 НОМЕР_1 від 01.07.2018р. і стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язання з повернення об`єкта позички за цим же договором у розмірі 264000 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 20 травня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі.

06 червня 2020 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» здійснювати демонтаж, розукомплектування, вивезення, переміщення, передачу у користування третім особам майна цілісного технологічного комплексу з виробництва хлібопекарського борошна продуктивністю 60т переробки зерна за добу, переданого ОСОБА_1 Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» за Договором безоплатного користування майном АДРЕСА_1 2 від 01.07.2018 року, перелік якого наведено в Додатку №1 до Договору, та вчинення будь-яких дій, спрямованих на погіршення стану цього майна, та шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» в межах суми неустойки за час прострочення виконання зобов`язання з повернення об`єкта позички за Договором безоплатного користування майном №2 від 01.07.2018 року, а саме 264000 грн.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач обґрунтовує тим, що він повністю втратив контроль над управлінням зазначеним майном, тому є підстави вважати, що вказаний технологічний комплекс може бути демонтований, розукомплектований, вивезений, переміщений або зазнає інших дій з боку відповідача, які призведуть до знецінення обладнання або його пошкодження, псування, руйнування. Позивач вказує, що він є засновником TOB «ВІКОНТ» та володіє часткою в статутному капіталі у розмірі 33,34%. 12.12.2019р. незаконними рішеннями загальних зборів учасників товариства його звільнили з посади директора TOB «ВІКОНТ» та виключили його зі списку підписантів, а новим директором призначена особа, яка раніше не мала жодного відношення до Товариства. Вказані незаконні дії з боку інших учасників TOB «ВІКОНТ» є предметом оскарження в Господарському суді Тернопільської області. Після державної реєстрації відомостей про зміну керівника та підписанта TOB «ВІКОНТ» його за наказом нового директора перестали фізично пускати на територію, де підприємство здійснює свою господарську діяльність. Ці обставини встановлені Ухвалою Господарського суду Тернопільської області про забезпечення позову від 13.03.2020 року у справі № 921/181/20, яка набрала законної сили, а тому не підлягають доказуванню при розгляді даної справи відповідно до положень ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України. Тому в нього виникають обґрунтовані побоювання щодо збереження цілісності до моменту вирішення спору у судовому порядку належного йому майна вартістю 26400000 грн., яке він передав у безоплатне користування Товариству за Договором. З цих підстав просив суд вжити зазначені заходи забезпечення позову.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає вимогам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до таких висновків.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, між сторонами виник спір з приводу невиконання відповідачем пунктів 2.4.1, 2.4.2 укладеного між сторонами договору безоплатного користування майном № 2 від 01.07.2018р., за яким позивач передав відповідачу у безоплатне користування вищезазначений технологічний комплекс. Згідно із зазначеними пунктами договорів позивач вправі в будь-який час розірвати цей договір та вимагати повернення об`єкта позички, в разі неповернення якого вправі вимагати його примусового повернення та стягнення неустойки. Відповідач, отримавши 17.04.2020р. заяву про розірвання договору, об`єкта позички не повернув.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивач, обгрунтовуючи наявність підстав вжиття заходів забезпечення позову, посилається на ухвалу Господарського суду Тернопільської області про забезпечення позову від 13.03.2020р. у справі № 921/181/20, якою, на його переконання, встановлені обставини, викладені ним на обгрунтування заяви (про які детально зазначено в описовій частині цієї ухвали), вказуючи при цьому, що ці обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи відповідно до положень ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України.

Однак, по-перше, з долученої до заяви ОСОБА_1 копії ухвали Господарського суду Тернопільської області про забезпечення позову від 13.03.2020р. у справі № 921/181/20 не вбачається, що нею встановлено ці обставини, натомість вони викладені лише в описовій частині ухвали при викладені змісту та обгрунтувань заяви, яка була предметом розгляду згідно з цією ухвало.

По-друге, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Проте, ухвала суду є одним із видів судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 258 ЦПК України, але вона не є рішенням суду.

Тому наявність підстав вжиття заходів забезпечення позову в справі, що розглядається, повинна доводитись відповідачем на загальних підставах.

Разом із тим, позивач, стверджуючи, що є підстави вважати, що вказаний технологічний комплекс може бути демонтований, розукомплектований, вивезений, переміщений або зазнає інших дій з боку відповідача, які призведуть до знецінення обладнання або його пошкодження, псування, руйнування, не наводить достатнього обгрунтування таких припущень.

Твердження позивача про порушення відповідачем його корпоративних прав, спір із приводу яких розглядається у Господарському суді Тернопільської області, не є підставою вжиття заходів забезпечення позову в цивільній справі.

Вимога про накладення арешту на майно TOB «ВІКОНТ» у межах суми неустойки взагалі жодним чином не обгрунтована, позивачем не наведено жодних обставин, які б свідчили про відсутність спроможності TOB «ВІКОНТ» сплатити неустойку в розмірі 264000 грн. у разі ухвалення судом можливого рішення про задоволення позову.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що позивачем ні не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149-153, , 260 261, 353 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОНТ» про примусове повернення об`єкта позички і стягнення неустойки відмовити.

Ухвала набираєзаконної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків