Справа № 418/2900/19
УХВАЛА

Іменем України

"01" червня 2020 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Кірічевої К.В.

представника стягувача ОСОБА_1

представника боржника Моліборського О.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду смт. Мілове скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії та/або бездіяльність державного виконавця і зобов`язати вчинити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

До суду з скаргою звернулась ОСОБА_2 у якій просить визнати неправомірними дії та/або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), код ЄДРПОУ 43315445, у особі Антонової Валентини Євгеніївни, оформлені як повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 31 березня 2020 року, протиправними і зобов`язати її, прийняти виконавчий лист Міловського районного суду Луганської області №2/418/136/19 (418/2900/19) від 17 грудня 2019 року до примусового виконання, відкрити виконавче провадженні і здійснити всі необхідні виконавчі дії щодо реального виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року, ухваленого на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків-фізичної особи НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Свою скаргу обґрунтовує тим, що Міловським районним судом Луганської області 14 листопада 2019 року у цивільній справі №418/2900/19, провадження №2/418/136/19, за результатами судового розгляду ухвалено рішення про часткове задоволення її позовних вимог, а саме вирішено: визнати недійсною додатковою угоду без дати до контракту від 25.04.2013 року,оформлену як додаток 1 до рішення 35-ї сесії Міловської селищної ради Луганської області 7-го скликання від 27 березня 2019 року №35/749 в частині внесення змін до п.3.5 контракту від 25.04.2013 року укладеного між нею та Міловською селищною радою Міловського району Луганської області. Стягнути з Міловської селищної ради Луганської області на її користь одноразову грошову допомогу у розмірі 5(п`яти) посадових окладів директора комунальної установи «Трудовий архів територіальних громад Міловського району Міловської селищної ради» при виході на пенсію у сумі 23245 гривень.

Рішення суду в апеляційному порядку відповідачем не оскаржувалось і 17 грудня 2019 року воно набуло чинності.

У той же день з метою звернення рішення до реального виконання її представник ОСОБА_1 , отримав у суді виконавчий лист №418/2900/19 у даній цивільній справі щодо стягнення з відповідача одноразової грошової допомоги у розмірі 5 (п`яти) посадових окладів директора комунальної установи «Трудовий архів територіальних громад Міловського району Міловської селищної ради» при виході на пенсію у сумі 23245 (двадцять три тисячі двісті сорок п`ять) грн. 00 коп..

23 грудня 2019 року вона, як стягувач, керуючись положеннями ст.ст.6,15,19,24 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п.1,4,6,8,24,25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011р. №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013р. №45), подала даний виконавчий лист із відповідною своєю заявою про початок примусового виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 14.11.2019р. у цивільній справі №418/2900/19 у частині стягнення з відповідача на її користь присудженої суми одноразової грошової допомоги при виході на пенсію у визначеному судовим рішенням розмірі начальнику Управління Державної казначейської служби України у Міловському районі Луганської області (далі УДКСУ у Міловському районі), який здійснює казначейське обслуговування відповідача, як органу місцевого самоврядування.

Однак, 29 грудня 2019 року вона отримала поштою від УДКСУ у Міловському районі раніше поданий нею виконавчий лист Міловського районного суду від 17.12.2019р. №418/2900/19 із роз`ясненнями причин для його не прийняття ними, а саме на їх думку слід, що згідно виконавчого листа боржником зазначено Міловську селищну раду Міловського району Луганської області (код ЄДРПОУ 0435565, 92500, Луганська область, Міловський район, смт.Мілове, вул. Центральна, 73), при цьому за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 0435565 зареєстровано юридичну особу - Міловська селищна рада, яка обслуговується в Управлінні Державної казначейської служби України у Міловському районі Луганської області (далі - Управління), у зв`язку з чим виконавчий лист не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Також, адреса міцезнаходження юридичної особи та/або адреса місця проживання чи перебування фізичної особи складається з поштового індексу, назви регіону (області, району, міста (села, селища), вулиці (провулку), номеру будівлі, корпусу та номеру приміщення (офісу тощо). Разом з тим, зазначена у виконавчому документі адреси боржника та стягувача зазначені неповністю (відсутній поштовий індекс), що не відповідає ст.4 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до п.п.1 п.9 Порядку №845 орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження». З урахуванням викладеного, з метою приведення виконавчого листа Міловського районного суду Луганської області №418/2900/19 від 17.12.2019р. у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження» 08 січня 2020 року вона. звернулася з відповідною заявою до суду щодо виправлення неточностей у цьому виконавчому документі, вказавши у ньому більш повні дані про стягувача та боржника, а саме: найменування боржника згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом 0435565 Міловська селищна рада; адресу місця знаходження боржника-юридичної особи Міловської селищної ради та адресу свого місця проживання чи перебування з поштовим індексом обох 92500. Ухвалою судді Міловського районного суду ОСОБА_3 від 20.01.2020р. вищевказана заява її була задоволена частково.

В частині внесення виправлень до виконавчого листа щодо вказаного у ньому найменування боржника (відповідача у справі) «Міловська селищна рада Луганської області», саме як воно значиться у ЄДРПОУ, замість «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області», як було вказано у позовній заяві і потім також у рішенні суду, суддя відмовив. Вона вважає, що неоднакове написання найменування відповідача (боржника) у позовній заяві і рішенні Міловського райсуду та виданому на його підставі виконавчому листі №418/2900/19 від 17.12.2019р. та ухвалі судді від 20.02.2020р. про виправлення помилки у ньому є суто формальним, боржник визнає, що обов`язок виконання даного рішення суду стосується саме Міловської селищної ради як відповідача, про що маються від нього відповіді підтверджуючі документи, а також з огляду на наявну вітчизняну судову практику та практику Європейського суду з прав людини, вона вирішили продовжувати боротись за реальне виконання рішення суду від 14.11.2019р. яке винесено на її користь . Після отримання роз`яснень від Міністерства юстиції України про те, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців. Органи що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, не мають повноважень для примусового виконання судового рішення щодо стягнення коштів із селищної ради, як бюджетної установи місцевого самоврядування.

У той же час, у пункті 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів

України

від 3 серпня 2011р. №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45), вказується, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Отримавши відповідне роз`яснення Мінюсту та підготувавши потрібні документи, вона 24 березня 2020 року направила свою заяву про відкриття виконавчого провадження за рішенням Міловського районного суду Луганської області від 14.11.2019р. у цивільній справі №418/2900/19 на адресу заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пихоніної М.В. з доданими до неї оригіналом виконавчого листа суду від 17.12.2019р. та необхідними документами, що можуть сприяти примусовому виконанню рішення. Однак, лише 28 квітня 2020 року ми отримали рекомендованим поштовим листом Укрпошти від державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Антонової В.Є. наданий їм раніше нами оригінал виконавчого листа Міловського райсуду від 17.12.2019р. із «ПОВІДОМЛЕННЯМ про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання», датованим ще 31 березня 2020 року. Вона вважає дані дії чи бездіяльність державного виконавця Антонової Валентини Євгеніївни щодо повернення виконавчого документа без прийняття його до виконання, оформлені як Повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 31 березня 2020 року, протиправними з наступних підстав. Загальну процедуру виконавчого провадження регулюють Закон України "Про виконавче провадження" (далі Закон) та Закон України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". При цьому Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція), як підзаконний акт визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Згідно положень статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п.1 ч.2 даної статті). Дійсно, згідно п.3 ч.1 та п.6 ч.4 ст.4 Закону у виконавчому документі зазначаються, поміж іншого, повне найменування (для юридичних осіб). Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону. Відповідно до ст.26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п.1 ч.1 даної статті).У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати. Вказане положення Закону нею було виконано і до заяви про відкриття виконавчого провадження додані необхідні документи, які ідентифікують боржника та можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема копії ухвал Міловського районного суду Луганської області (із супровідними листами), пов`язаних із виконанням рішення суду від 14.11.2019р.; світлокопії рішень Міловської селищної ради Луганської області від 13.02.2019р. на підтвердження реальної фінансової можливості боржника повністю виконати рішення суду навіть не чекаючи його примусового виконання, однак він ухиляється; екземпляр її звернення до Міловського селищного голови від 10.02.2020р. щодо роз`яснення причин тривалого невиконання селищною радою рішення суду від 14.11.2019р. на її користь у добровільному порядку; відповідь Міловського селищного голови від 26.02.2020р. на її звернення, згідно якого вони рішення суду визнають, однак виконати його добровільно їм перешкоджають якісь, незрозумілі для неї недоліки бюджетного законодавства тощо. Окрім того, вона вважає, що безспірним доказом визнання відповідачем (боржником) у даній цивільній справі судового рішення від 14.11.2019р. про стягнення з селищної ради на її користь не виплачених грошових коштів , а відповідно і свого обов`язку реально його виконати, являється його звернення до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, а саме згідно ухвали судді Міловського райсуду ОСОБА_4 В.О. від 10.02.2020р. (копія з ЄДРСР додається) голова Міловської селищної ради Лукянцов П.П. звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить суд роз`яснити, чи підлягає оподаткуванню сума грошової допомоги у розмірі 23245,00грн., яка підлягає стягненню згідно рішення Міловського районного суду Луганської області від 14.11.2019 року у справі №418/2900/19, розтлумачивши яку в підсумку має отримати Позивач суму - меншу (оподатковану), чи необхідно нарахувати податки та збори понад зазначену суму.

Вказаною ухвалою у задоволенні заяви Міловської селищної ради про роз`яснення рішення Міловського районного суду Луганської області від 14.11.2019 року у справі №418/2900/19, за позовом ОСОБА_1 до Міловської селищної ради Міловського району Луганської області в особі голови Лукянцова Павла Петровича про визнання додаткової угоди до контракту з керівником комунальної установи недійсною та стягнення невиплаченої одноразової допомоги при виході керівника на пенсію, відмовлено, однак фактично зафіксовано, що різне найменування відповідача у справі є суто формальним.

Вона вважає, що повернувши виконавчий лист Міловського районного суду від 17.12.2019р. у цивільній справі №418/2900/19 зі своїм «повідомленням про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання», датованим ще 31 березня 2020 року, державний виконавець Антонова В.Є. порушила вимоги частини 4 статті 37 Закону, яка називається «Повернення виконавчого документа стягувачу» і якою встановлено, що про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Також, згідно повідомлення держвиконавця від 31.03.2020р. про повернення стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання вказавши, що запитом до Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що за кодом зареєстрована юридична особа із повним найменуванням «Міловська селищна рада», що не відповідає найменуванню боржника за виконавчим документом, поданим до примусового виконання - «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області» вона вважає, що державний виконавець Антонова Валентина Євгенівна допустила ще одне порушення вимог законодавства, яке свідчить на користь визнання у даному випадку її дій чи бездіяльності протиправними і зобов`язанні вчинити певні дії. з огляду на наступне. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням законності (п.3 ч.1 ст.3 ЗУ «Про виконавче провадження»). Пунктом 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Отже, такі дії виконавець має право вчиняти виключно під час виконавчого провадження, тобто, після його відкриття. Використання виконавцем права на отримання від державних органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідних для проведення виконавчих дій пояснень, довідок та іншої інформації до відкриття виконавчого провадження, порушує основоположний конституційний принцип законності дій суб`єктів владних повноважень, закріплений в частині другій статті 19 Конституції.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Таким чином, виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Гарантоване особі у статті 6 Конвенції право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення.

Крім того вона послалась на практику Європейський суд з прав людини де вказано, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40), а також на рішення Європейського суду "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: "…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином проінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

У п.48 цього рішення Європейський Суд з прав людини зробив висновок, що заявникові не можна було дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження.

І далі, у п.54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Представник стягувача ОСОБА_2 , ОСОБА_1 скаргу підтримав послався на вище означені обставини і просив її задовольнити.

Представник боржника Міловської селищної ради Моліборський О.М. скаргу не визнав та пояснив, що у виконавчому листі не вірно вказаний боржник а саме Міловська селищна рада Міловського району Луганської області, замість Міловська селищна рада. З таких підстав вони не можуть виконати рішення суду без правильної назви сторони. Грошові кошти сторона не може перерахувати оскільки казначейство не пропустить їх адресату.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонова В.Є. до судового засідання не з`явилась причину неявки не повідомила, яку слід вважати неповажною.

Представник заінтересованої особи на стороні відповідача від відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до судового засідання не з`явилась просила розглянути скаргу без їх участі. Однак було направлено відзив з запереченнями проти скарги. З якого слід, що сторона вважає скаргу як адміністративний позов Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області таким який є необґрунтованим, що не підлягає задоволенню.

Далі по тексту особа яка була уповноваженою за довіреністю представляти інтереси заінтересованої сторони ОСОБА_5 виклала відзив по суті скарги де було у пом`януто прізвище скаржника займану посаду під час праці та грошові кошти які були стягнуті на користь стягувача у сумі 23245 гривень. Далі були вказані посилки на матеріальне право п.6ч.4 ст.4 Закону «Про виконавче провадження» та позицію Запорізького окружного адміністративного суду у Постанові від 14.07.2014 року по справі №808/4060-/14. Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист стягувача був повернутий, про що сформовано повідомлення. Підставами повернення було отримання запиту від Єдиного державного реєстру юридичних осіб,фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого слід, що мається реєстрація юридичної особи із повним найменуванням «Міловська селищна рада», що не відповідає найменуванню боржника за виконавчим документом, поданим до примусового виконання - «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області». Представник вважає, що посилки стягувача до п.3 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» про те, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій, незалежно від форми власності, посадових осіб,сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну є безпідставною. При цьому послалась на п.1ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа,зазначеного у ст.3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення та на ст.4 Закону яка містить вимоги до виконавчого документу. Вона вважає, що при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 31.03.2020 державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали які були додані до скарги а саме з боку стягувача копію рішення від 14 листопада 2019 року Міловського районного суду Луганської області, копію повернутого виконавчого листа Міловського районного суду Луганської області за рішенням від 14 листопада 2019 року Міловського районного суду Луганської області, ухвалу від 20 січня 2020 року Міловського районного суду Луганської області про проведення виконавчого листа у відповідність, копія звернення про надання роз`яснення до Міловської селищної ради, копія відповіді від голови Міловської селищної ради, копія рішення від 13.02.2020 року Міловської селищної ради сьомого скликання сорок п`ятої сесії про виконання селищного бюджету за 2019 рік копія рішення від 13.02.2020 року Міловської селищної ради сьомого скликання сорок п`ятої сесії про внесення змін до рішення Міловської селищної ради №44/928 від 19 грудня 2019 року «Про селищний бюджет на 2020 рік», копія ухвали від 10 лютого 2020 року Міловського районного суду Луганської області про відмову роз`яснення рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року голові Міловської селищної ради, копія звернення про надання роз`яснень до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, копія відповіді від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо результатів розгляду звернення, копія заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем ОСОБА_2 , копія повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

З боку заінтересованої особи на стороні відповідача такі матеріали справи як копія положення про відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), копію наказу про внесення змін до наказу від 03.01.2020 №4/В, копія виконавчого листа по цивільній справі Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року,копія заяви про відкриття виконавчого провадження, копія паспорту стягувача, копія реквізитів картки отримувача платежу, копія ухвала від 20 січня 2020 року Міловського районного суду Луганської області, копія ухвали від 10 лютого 2020 року Міловського районного суду Луганської області, копія рішення від 13.02.2020 року Міловської селищної ради сьомого скликання сорок п`ятої сесії про внесення змін до рішення Міловської селищної ради №44/928 від 19 грудня 2019 року «Про селищний бюджет на 2020 рік», копія звернення про надання роз`яснень до директора Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, копія відповіді від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо результатів розгляду звернення, копія заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем ОСОБА_2 , копія повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Суд приходить до думки про задоволення заявленої скарги з таких підстав:

Згідно положень ч.ч.1,5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч.ч.1,2 ст.451, ч.1 ст.453 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час звернення позивача до відповідача, встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Пунктом 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

При цьому, частиною першою статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що державний виконавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання, у разі його невідповідності вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", повернути такий виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання. При цьому, повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання повинно бути надіслане стягувачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З матеріалів справи вбачається, що повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання прийнято державним виконавцем майже через місяць з дня звернення стягувача ОСОБА_2 , згідно поштового повідомлення 26 березня 2020 року до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, рішення прийнято 31 березня 2020року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання отримано стягувачем ОСОБА_2 28.04.2020 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Антонової Валентини Євгеніївни при прийнятті спірного рішення та обґрунтованість позовних вимог у цій частині.

Обґрунтовуючи правомірність спірного рішення, представник заінтересованої особи на стороні відповідача наголошував у своєму відзиві, що виконавчий лист виданий Міловським районним судом Луганської області від 17 грудня 2019 року №418/2900/19 про стягнення з Міловської селищної ради Луганської області на користь стягувача ОСОБА_2 не відповідає вимогам пункту 3 частини 1 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", а саме, що юридична особа на яку накладено стягнення має найменування «Міловська селищна рада», що не відповідає найменуванню боржника за виконавчим документом поданим до примусового виконання «Міловська селищна рада Міловського району Луганської області».

Однак як слід з рішення суду, представник відповідача від Міловської селищної ради не заперечував проти того, що позивач невірно вказав назву відповідача приймав активну участь у судовому процесі звертався для роз`яснення до суду про виконання рішення не стосовно назви відповідача а стосовно виплати грошових коштів, що вказує на згоду відносно найменування сторони не звертаючи увагу на інше найменування, крім того було сплачено судового збору за рішенням суду, однак не бажає виконувати далі другу частину рішення. У самому виконавчому листі мається ідентифікація сторони боржника вказаний а також юридична адреса його знаходження, що відповідає запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Стягувач ОСОБА_2 правильно послалась на практику Європейський суд з прав людини і вказану посилку підтримує суд де вказано, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії", заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997, § 40), а також на рішення Європейського суду "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: "…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі "Метаксас проти Греції" (Metaxas v. Greece), N 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі "Лізанец проти України" (Lizanets v. Ukraine), N 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

Суд дійшов висновку що зазначення саме вказаного у виконавчому листі Міловська селищна рада Міловського району Луганської області не є перешкодою для виконання судового рішення, яке набрало законної сили, а навпаки сприяє виконанню рішенню суду.

Суд, звертає увагу, що відповідно до Закону державний виконавець має вчиняти дії на виконання судового рішення, а не навпаки.

Відповідно до положень Основного Закону, судові рішення, які набрали законної сили є обов`язковими для виконання.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що виконавчий лист від 17 грудня 2019 року №418/2900/19 виданий Міловським районним судом Луганської області, повністю відповідає вимогам, встановленим статтею 4 Закону України "Про виконавче провадження", а отже, у державного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 6 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що повідомлення дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішення у Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Антонової Валентини Євгеніївни при прийнятті спірного рішення та обґрунтованість скарги у цій частині про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 грудня 2019 року №418/2900/19 виданий Міловським районним судом Луганської області є протиправним та підлягає скасуванню, що є підставою для задоволення скарги у цій частині.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Оскільки у ході розгляду справи встановлено, що державний виконавець протиправно повернув виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, а також встановлено відповідність виконавчого листа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", суд вважає, що відновлення порушеного права стягувача можливе не інакше, як шляхом зобов`язання державного виконавця відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа від 17 грудня 2019 року №418/2900/19 виданий Міловським районним судом Луганської області.

Керуючись ст.ст.447,448.451.453 ЦПК України, ст.3,4,26 Закону України «Про виконавче провадження».

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії та/або бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), код ЄДРПОУ 43315445, у особі Антонової Валентини Євгеніївни, оформлені як повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 31 березня 2020 року, протиправними і зобов`язати її, прийняти виконавчий лист Міловського районного суду Луганської області №2/418/136/19 (418/2900/19) від 17 грудня 2019 року до примусового виконання, відкрити виконавче провадженні і здійснити всі необхідні виконавчі дії щодо реального виконання рішення Міловського районного суду Луганської області від 14 листопада 2019 року, ухваленого на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків-фізичної особи НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області.

Повний текст ухвали складено 05 червня 2020 року.

Суддя: С.І. Чехов