Ухвала

12 червня 2020 року

м. Київ

справа № 520/5613/17

провадження № 61-1867св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець Вікторія В`ячеславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року у складі судді Луняченка В. О. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт» (далі - ПП «Прогрес-Риелт»), приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець В. В., про визнання іпотечного договору частково недійсним.

Позов мотивовано тим, що 27 жовтня 2006 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» укладений іпотечний договір на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 жовтня 2006 року № 2006/686-Ф03.7/38 на суму 50 810,00 доларів США.

Укладеним іпотечним договором передбачено передачу іпотекодавцем в іпотеку іпотекодержателю майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № НОМЕР_1 , розрахунковою площею 55,96 кв. м, що розташована на

7 поверсі секції «Б» житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що право передачі в іпотеку майнових прав на забезпечення вимог виникло лише у 2008 році, а отже, на момент укладення спірного договору

від 27 жовтня 2006 року не було передбачено законодавством, проте позивачем пропущений строк позовної давності, адже позов заявлений більше ніж через десять років після його укладання.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що право передачі в іпотеку майнових прав на забезпечення вимог виникло лише у 2008 році, а отже, на момент укладення спірного договору від 27 жовтня 2006 року не було передбачено законодавством, проте позивачем пропущений строк позовної давності, адже позов заявлений більше ніж через десять років після його укладання.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У січні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня

2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано статтю 256 ЦК України, оскільки перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, адже тільки після звернення позивача 25 грудня

2015 року за правовою допомогою до фахівців у галузі права довідалася про своє порушене право.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: Приватне підприємство «Прогрес-Риелт», приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Трофімець Вікторія В`ячеславівна, про визнання іпотечного договору частково недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року призначити до судового розгляду на

01 липня2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик