Справа № 444/728/20
Провадження № 2/444/619/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та частку майна члена бувшого колгоспного типу двору, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 загальна площа якого 72.6 кв.м., житлова 48.8 кв.м., допоміжна 23.8 кв.м. з господарськими будівлями, з яких 2/3 частки в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/3 члена майна бувшого колгоспного типу двору з господарськими будівлями.

Обгрунтовує свої позовні вимоги наступним.

Вона проживає в АДРЕСА_1 в житловому будинку, який станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого значився її батько - ОСОБА_2 , членами двору: мати ОСОБА_3 і вона - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 "), що стверджено випискою з погосподарської книги Туринківської сільської ради. Зазначає, що право власності на майно двору було зареєстровано на ім`я голови двору ОСОБА_6 , що стверджено копією свідоцтва про право приватної власності.

Вказує, що відповідно до діючого на той час законодавства, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Отже, всі члени двору, головою якого був її батько, мали рівне право на частки в майні двору, а саме по 1/ 3 частині кожний.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, що стверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Туринківською сільською радою. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку в майні двору і вони з матір`ю відповідно фактично прийняли спадщину, але не оформили право на належні частки, вступивши фактично у володіння та управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3 , що стверджено свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 виданим Туринківською сільською радою. При житті мама склала заповіт, який 16.12.2003 року посвідчила в Туринківській сільській раді. Такий не змінено і не скасовано. Зазначає, що все своє майно мати заповіла їй.

Про спадкування після смерті матері вона звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу № 792/2011 і 12.12.2011 року їй вже видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом земельної частки (паю) та грошових вкладів, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину часток житлового будинку, які належали батькові та матері з підстав відсутності правовстановлюючих документів на кожного члена двору, про що видано постанову 13.03.2020 року.

Крім того, зазначає, що вона, маючи право на частку в майні двору, не може зареєструвати своє право власності на належну частку в майні двору, оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації права власності на майно і відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація права власності можлива лише за рішенням суду.

Позивачка ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить такі задоволити.

Представник відповідача Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти задоволення позову.

Представник третьої особи Жовківської державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності їхнього представника. При вирішенні питання по суті покладається на думку суду.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечив проти задоволення позову, фактично визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивачка ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Туринка Жовківського району Львівської області, зареєстрована із 25 серпня 1988 року в с. Туринка, що стверджується копією її паспорта громадянина України.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 в житловому будинку, який станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року відносився до колгоспного типу двору, головою якого значився батько позивачки - ОСОБА_2 , 1924 р.н., членами двору - мати ОСОБА_3 , 1929 р.н., і сама позивачка - ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище " ОСОБА_4 "), 1969 р.н., що стверджено копіями виписок з погосподарської книги Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області № 572, 573 від 12.03.2020 року.

З копії свідоцтва про право особистої власності на будівлі в АДРЕСА_1 вбачається, що таке видано голові колгоспного двору - ОСОБА_2 .

Від так згаданий вище будинок належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлі від 31.12.1987 р на праві колгоспного двору.

Відповідно до ст.120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно п.6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Отже, всі члени двору, головою якого був батько позивачки, мали рівне право на частки в майні двору, а саме по 1/ 3 частині кожний.

Відповідно до копії технічного паспорта, виготовленого КП ЛОР Червоноградським МБТІ станом на 04.03.2020 р., загальна площа будинку в АДРЕСА_1 становить 72.6 кв.м, житлова 48.8 кв.м, допоміжна 23.8 кв.м. з господарськими будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 голова двору ОСОБА_2 помер, що стверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Туринківською сільською радою.

Відповідно до вимог ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на належну йому частку в майні двору.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), позивачка та її мати фактично прийняли, але не оформили право на належні частки, вступивши у володіння та управління спадковим майном.

З копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2 , виданого Туринківською сільською радою вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла член двору - мати позивачки ОСОБА_3 . При житті мати склала заповіт, який 16.12.2003 року посвідчила в Туринківській сільській раді. Такий не змінено і не скасовано, що стверджується його копією. Все своє майно мати заповіла ОСОБА_1 , тобто позивачці по справі.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що після смерті ОСОБА_3 Жовківською ДНК відкрито спадкову справу № 792/2011 і позивачці 12.12.2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) та грошові вклади після смерті ОСОБА_3 .

Однак позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину часток житлового будинку, які належали батькові та матері з підстав відсутності правовстановлюючих документів на частку кожного члена двору, про що нотаріусом видано постанову №450/01-16 13.03.2020 року.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у по господарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Як вбачається з виписок із погосподарських книги Туринківської сільської ради, ОСОБА_1 була членом двору в АДРЕСА_1 , головою якого був її батько, а також членом двору була її мати, а від так, позивачка має право на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та має право на 1/3 частку як члена майна бувшого колгоспного типу двору .

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

З врахуванням того, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, а також з врахуванням встановленого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судому порядку та за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 загальна площа якого 72.6 кв.м., житлова 48.8 кв.м., допоміжна 23.8 кв.м. з господарськими будівлями, з яких 2/3 частки в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/3 члена майна бувшого колгоспного типу двору з господарськими будівлями.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_1 загальна площа якого 72.6 кв.м., житлова 48.8 кв.м., допоміжна 23.8 кв.м. з господарськими будівлями, з яких 2/3 частки в порядку спадкування після смерті батьків ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та 1/3 члена майна бувшого колгоспного типу двору з господарськими будівлями.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З врахуванням Постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" та п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Суддя: Ясиновський Р. Б.