г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1170/20
Номер провадження 2/213/1131/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Стаматової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні /у залі судових засідань №14/, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/1170/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Мельника Максима Юрійовича , -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на його користь суму моральної шкоди завданої внаслідок ушкодження його здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб в розмірі - 271 245,00 гривень.

В обґрунтування заявленої вимоги представник позивача зазначив, що позивач з 10.06.2018 року перебував в трудових відносинах Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», яке відповідно до договору підряду №4012-35 від 12.06.2017 року виконувало технічне обслуговування, капітальні та поточні ремонти збагачувального устаткування РЗФ-1 ПрАТ «ІНГЗК». До виконання робіт був залучений і позивач, який 10.06.2018 року близько 08 години 30 хвилин, знаходячись на майданчику з південної сторони виробничої будівлі РЗФ-1 ПрАТ «ІНГЗК» внаслідок нещасного випадку отримав тілесні ушкодження. Нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника ТОВ «ПРОМРЕМОНТИ» та обумовлений неналежним виконанням даною юридичною особою вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці під час виконання робіт, замовником яких згідно договору підряду є Відповідач. Внаслідок нещасного випадку позивачу визначено ступінь втрати професійної здатності - 65% та встановлено ІІ групу інвалідності. Крім того, позивач визнаний непрацездатним в умовах звичайного виробництва, змушений тривалий час проходити медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури і лікування.

У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки Позивача, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування: наразі пересувається лише за допомогою тростини, кульгаючи на ліву ногу. Окрім того, Позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відсутності наявності реальної динаміки покращення стану здоров`я, яке Позивач мав до отримання каліцтва, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині.

Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування.

Зважаючи на вказане, вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому як потерпілому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 271245,00 грн. виходячи з характеру отриманого ушкодження здоров`я та враховуючи глибину її фізичних та душевних страждань, та погіршення здібностей.

Позивач у судове засідання викликався, але не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, підтримав поданий відзив проти позову, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки:

-виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України;

-надана позивачем довідка МСЕК підтверджує лише факт встановлення йому втрати професійної працездатності і, ніяким чином, не може бути незаперечним доказом заподіяння йому моральної шкоди;

-в діях самого позивача вбачається вина, яку він намагається перекласти на ПрАТ «ІНГЗК»;

-позивачем не надано обґрунтованого розрахунку визначеного розміру моральної шкоди.

Представник третьої особи у судове засідання викликався, але не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав.

Заслухавши думку сторін, дослідивши позовну заяву, відзив з додатками, а також матеріали справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд встановив наступне:

10 червня 2018 року о 08 годині 30 хвилин з механіком дільниці ОСОБА_1 стався нещасний випадок.

Відповідно до акту №1 від 02 липня 2018 року форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом» (а.с.13-19) та Акту проведення розслідування нещасного випадку від 02.07.2018 року (а.с.20-28) - під час керування автонавантажувачем, ОСОБА_4 не справився з керуванням, внаслідок чого металевий контейнер, який знаходився на вилах автонавантажувача, впав боком та зачепив ліву ногу позивача.

Вищезазначеними актами встановлено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є позивач ОСОБА_1 , який не забезпечив безпечне ведення робіт та правильну організацію робіт, не подбав про особисту безпеку та ОСОБА_4 , який перевозив вантаж автошляхом, який знаходився у поганому стані, допустив перебування людей у небезпечній зоні падіння вантажу та підняв вила навантажувача більш ніж на 300-400 мм.

Проведення інструктажів з ОСОБА_1 було здійснено: вступний - 01.04.2017 року, первинний - 04.04.2017 року, перевірка знань за професією чи видом роботи, під час виконання якої стався нещасний випадок - 04.04.2018 року.

В результаті нещасного випадку ОСОБА_1 встановлений діагноз - відкритий уламковий перелом нижньої третини лівої гомілки. Множинні садні кінцівки (операція черезкістково-компресійно-дистракційний остеосинтез по Ілізарову 12.06.2018 року). Порушення функції ходи 2 ступеня.

За висновком МСЕК від 03.10.2018 року ОСОБА_1 встановлена втрата працездатності - 65% до 01.11.2019 року та ІІ група інвалідності (а.с.8).

За висновком МСЕК від 06.11.2019 року ОСОБА_1 встановлена втрата працездатності - 65% до 01.11.2020 року, ІІ група інвалідності та непрацездатність в умовах звичайного виробництва (а.с.9-12).

Позивач ОСОБА_1 тривалий час проходить чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування (а.с.29-42).

Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, позбавляє Позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травми, Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування: наразі пересувається лише за допомогою тростини, кульгаючи на ліву ногу. Окрім того, Позивач, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, що супроводжується значною втратою працездатності, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, відсутності наявності реальної динаміки покращення стану здоров`я, яке Позивач мав до отримання каліцтва, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах Позивача, який в тому числі не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються її нормальні життєві зв`язки, остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Таким чином, позивачу наслідок трудового каліцтва завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в діях відповідача відсутня протиправна поведінка, оскільки відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Доводи представника відповідача про недоведеність факту моральної шкоди не заслуговують на увагу, оскільки сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, суттєвість вимушених змін у житті. При цьому суд враховує, що основною причиною нещасного випадку є порушення позивачем вимог з охорони праці.

Визначаючи розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 70000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з трудовим каліцтвом.

Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави.

Керуючись, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 70 000 (сімдесят тисяч) гривень моральної шкоди внаслідок ушкодження його здоров`я, без утримання податку на доходи фізичних осіб.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, в зв`язку з оголошенням його вступної та резолютивної частини, подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача - ОСОБА_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 РНОКПП та номер і серія паспорта під час розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», місце знаходження: м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47, .

Третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОМИСЛОВІ РЕМОНТИ», юридична адреса: мкрн. Індустріальний, 67 кв.19, .

Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.