Ухвала

05 червня 2020 року

м. Київ

справа № 401/1824/17

провадження № 61-8525ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С., Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Заява мотивована тим, що рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року ухвалено на підставі неповних даних щодо розміру боргу зі сплати аліментів, який після розгляду справи був уточнений в розрахунку державного виконавця № 3739 від 26 лютого 2019 року. Розрахунки суду були здійснені на підставі розрахунку державного виконавця від 17 листопада 2017 року № 674/2 за період з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2017 року, з урахуванням того, що відповідач офіційно не був працевлаштований. Заявник також зазначала, що при ухваленні рішення суд помилково послався на правові висновки Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року, які були змінені Верховним Судом 25 квітня 2018 року, як такі, що прямо суперечать змісту статті 196 СК України.

01 жовтня 2019 року від ОСОБА_1 до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання в якому вона просила: зробити запит до МВС Ізраїлю стосовно отримання робочої візи ОСОБА_2 в Ізраїлі; зробити запит в Міністерство промисловості і праці Ізраїлю щодо сум оплати праці ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 надати докази мети його перебування за кордоном та вказати джерела його доходу з доказами.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року, яка постановлена судом першої інстанції без виходу до нарадчої кімнати та внесена до протоколу судового засідання, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвала суду мотивована тим, що діючий ЦПК України не передбачає витребування судом доказів при розгляді заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що фактично ОСОБА_1 просила суд витребувати нові докази у справі, за її заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, для підтвердження факту, що відповідач має інші доходи з яких не сплачує аліменти. В разі задоволення клопотання про витребовування нових доказів, та в разі надходження до суду нових доказів, вони не можуть бути визнані судом як нововиявлені обставини, в розумінні приписів статті 423 ЦПК України.

У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга в якій ОСОБА_1 просила скасувати ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року, а справу направити до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Згідно із частиною першою статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

ЦПК України не передбачено права на оскарження у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у витребуванні доказів.

Відсутність передбаченого процесуальним законом права на касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у витребуванні доказів унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А. І. Грушицький

І. М. Фаловська