Єдиний унікальний номер 725/6302/19
Номер провадження 2/725/925/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2020 року.Першотравневий районний суд м.Чернівці

в складі:

головуючої судді Вольської-Тонієвич О.В.

при секретарі Кушлак Л.Л.

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Максимчук А.В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Кравчука Д.В.

третьої особи Макеєвої Н.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєва Надія Василівна ( вул.Заньковецької, 8 м.Чернівці) про визнання договору дарування недійсним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом до відповідачів.

У позові посилався на те, що з 01 лютого 2001 року по 23 квітня 2018 року перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 .

В період шлюбу ними на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 року придбано об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 34,60 кв.м., житловою площею 26,50 кв.м. При придбанні вказаної квартири ним надавалася згода нотаріусу на її придбання.

У жовтні 2019 року йому стало відомо, що відповідачка ОСОБА_2 без його згоди подарувала вказану квартиру відповідачу ОСОБА_3 , чим порушила його право спільної сумісної власності на дану квартиру.

Підставою для вчинення правочину (договору дарування) приватним нотаріусом Макеєвою Н.В. стало рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.12.2018 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2019 року у справі, де предметом позову був поділ спільного майна подружжя та у задоволенні якого йому було відмовлено.

Вважає, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 уклала спірний правочин без його згоди, порушивши тим самим його право власності на частку у спільному майні, вказаний договір дарування від 14.09.2019 року слід визнати недійсним, скасувавши при цьому запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

Просив позов задовольнити та ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування від 14.09.2019 року слід визнати недійсним, скасувавши при цьому запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вказану квартиру.

09 грудня 2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовні вимоги позивача. У своєму відзиві відповідачка зазначила, що позов не визнає та повністю заперечує обставини, викладені у позові. Зазначила, що квартира, яка була відчужена нею на підставі оспорюваного правочину, хоча й була придбана в шлюбі з позивачем, не була спільним майном подружжя, а належала лише їй, так як придбавалася за кошти її батьків. Вказані обставини були встановлені рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.12.2018 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, на момент укладення спірного договору дарування, квартира АДРЕСА_2 належала їй на праві особистої приватної власності, а тому вона була вправі розпоряджатися зазначеним майном на власний розсуд.

Вважає, що позивачем не надано доказів того, що договір дарування від 14.09.2019 року укладено з порушенням вимог закону та вказаний правочин порушує права позивача як співвласника квартири АДРЕСА_2 . Просила у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Максимчук А.В. підтримала позовні вимоги та обставини, викладені у позові. Просила позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Кравчук Д.В. під час розгляду справи позов не визнали, підтримавши пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву. Вважають, що на час вчинення правочину, були всі законні підстави для укладення правочину. Просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Макеєва Н.В. під час розгляду справи пояснила, що у вересні 2019 року до неї звернулася ОСОБА_2 з наміром укласти договір дарування квартири. Під час укладення оспорюваного правочину, а саме договору дарування від 14.09.2019 року, нею були перевірені всі необхідні для посвідчення договору дарування документи. Поряд із цим вона перевірила й факт, чи не перебуває майно у спільній сумісній власності. Однак на спростування цієї обставини відповідачка надала копії рішень судів, якими встановлено, що квартира АДРЕСА_2 хоча й була придбана у шлюбі сторін, не належить до спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, пересвідчившись у тому, що майно належить ОСОБА_2 та вона має право на розпорядження цим майном, нею було посвідчено договір дарування квартири АДРЕСА_2 .

Розгляд справи відбувався у відсутність позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , які до суду не з`явилися, незважаючи на те, що належним чином повідомлялися судом про дату, місце та час розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенні, виходячи з наступного:

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 з 01.02.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними був розірваний за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.04.2018 року (а.с.6-7).

24 березня 2005 року відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н.В. за реєстровим №3118, відповідачкою ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 34,60 кв.м, житловою площею 26,50 кв.м, яка складається з двох житлових кімнат. Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10.12.2018 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 05.03.2019 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Вказаним рішенням встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана за кошти батьків ОСОБА_2 , а тому, не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя (а.с.12-18).

У зв`язку із цим, відповідачкою ОСОБА_2 14.09.2019 року укладено договір дарування, за умовами якого вона подарувала квартиру АДРЕСА_2 своєму синові ОСОБА_3 (а.с.16-17).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст.717 ЦК України).

Як пояснила в судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 , рішення про укладення договору дарування вона прийняла після того, як за рішенням суду було встановлено, що квартира АДРЕСА_2 не належить до спільної сумісної власності подружжя.

Втім, суд не може погодитися з таким твердженням відповідачки, адже наведеними вище рішеннями судів лише встановлено той факт, що квартира АДРЕСА_2 не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , оскільки придбана батьками ОСОБА_2 .

Поряд із цим, судами не визнавалося за ОСОБА_2 права особистої приватної власності на зазначене вище нерухоме майно, а тому, суд вважає укладення договору дарування відповідачкою передчасним.

Постановою Верховного Суду від 12.02.2020 року рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року скасовано; квартиру АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та за кожним із подружжя визнано право власності на Ѕ частину вказаного житла.

Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

У той же час ст.65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як було встановлено судом, договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 14.09.2019 року був укладений відповідачкою ОСОБА_2 без згоди позивача ОСОБА_1 , у зв`язку із чим, вказаний правочин, на думку суду, слід визнати недійсним.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . До такого висновку суд приходить, виходячи з тих підстав, що позивачем не залучено до участі у справі відповідачем Реєстраційну службу, до компетенції якої входить здійснення відповідних записів (їх скасування) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати на сплату суд оводового збору та витрат на правову допомогу, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.65СК України, ст.ст.369,717 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідченого 14 вересня 2019 року за реєстровим №14125 приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Макеєвою Надією Василівною.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які складаються із судового збору за подання позову до суду та витрат, пов`язаних з надання правової допомоги у розмірі 3026 (три тисячі двадцять шість)грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати пропорційно до задоволених вимог, які складаються із судового збору за подання позову до суду та витрат, пов`язаних з надання правової допомоги у розмірі 3026 (три тисячі двадцять шість) грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03 червня 2020 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. В. Вольська-Тонієвич