Справа № 754/2463/20
У Х В А Л А

Іменем України

05 червня 2020 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Зотько Т.А., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору довічного утримання недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору довічного утримання недійсним.

04.06.2020 через канцелярію суду позивач подав заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії, щодо вказаної квартири.

Свою заяву позивач мотивує тим, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року у цивільній справі 754/2511/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, було стягнуто з відповідача та користь позивача суму грошових коштів в розмірі 780 000, 00 грн. У приватній власності ОСОБА_2 знаходиться квартира за адресою: АДРЕСА_1 . В якості гарантії виконання ОСОБА_2 своїх грошових зобов`язань, остання вказала вищевказану належну їй на праві власності квартиру. Проте, 02.02.2018 з метою ухилення від сплати боргу, ОСОБА_2 уклала зі своєю донькою договір довічного утримання, за яким право власності на належну ОСОБА_2 квартиру переходить до ОСОБА_3 , отже наявність вказаних обставин цілком обґрунтовує необхідність накладання арешту на вищезазначену квартиру, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому заява про застосування заходів забезпечення позову є обґрунтованою та необхідною.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачені види забезпечення позову, а саме: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

У відповідності до роз`яснень, наведених в п. п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Дослідивши матеріали позовної заяви та заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заявник, всупереч вищевикладеному, належним чином не обґрунтував причин та необхідності застосування вибраного виду забезпечення позову, окрім того, не надано жодних доказів на підтвердження реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову саме у запропонований спосіб, оскільки доказів, що відповідачі мають намір реалізувати квартиру в матеріалах справи не міститься.

Крім того, заявником не додано до поданої заяви витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, для можливості суду встановити, що дана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на день звернення позивача з вказаним позовом до суду перебуває у власності відповідачів. Клопотання щодо витребування вказаного доказу судом, у зв`язку з неможливістю отримання даної інформації самостійно, заявником до суду не подавалось.

При цьому, заявником в поданій заяві не зазначено пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 , щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 по справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання договору довічного утримання недійсним.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення та підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: