Справа № 210/194/20
Провадження № 2/210/902/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"12" травня 2020 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н. А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про поновлення на робот. Позивач посилається на те, що працював на посаді начальника виробничо-експлуатаційної служби № 1 в АТ «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз». Наказом № 535-к від 05.12.2019р. був звільнений 09 вересня 2019 року за прогул без поважних причин в період з 09 вересня по 05 листопада 2019 року, п.4 ст. 40 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП) (копія наказу додається).

Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства, оскільки перебування у відпустці не є прогулом.

Так 15 червня 2016р. ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПАТ «Криворіжгаз» - Вакуленка І.Є. із заявою про надання відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею трирічного віку з 04 липня 2016 року, та йому було надано відпустку до 06 вересня 2017 року. 01 вересня 2017р. ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПАТ «Криворіжгаз» - Колесника В . В . із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з 7 вересня 2017 року тривалістю, зазначеною в медичному висновку від 29.08.2017р. по догляду за дитиною ОСОБА_3 , та йому було надано відпустку до 06 вересня 2018 року.

02 серпня 2018р. ОСОБА_1 звернувся до Голови правління ПАТ «Криворіжгаз» - Колесника В.В. із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з 7 вересня 2018 року тривалістю, зазначеною в медичному висновку від 11.07.2018р. по догляду за дитиною ОСОБА_3 , та йому було надано відпустку до 06 вересня 2019 року.

27 серпня 2019р. ОСОБА_1 звернувся до Голови правління АТ «Криворіжгаз» - Колесника В.В. із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з 7 вересня 2019 року тривалістю, зазначеною в медичному висновку від 23.08.2019р. по догляду за дитиною ОСОБА_3 .. Тобто, позивач завчасно попередив про відпустку, особисто направив заяви про надання відпусток з обов`язковими додатками, передбаченими Законом України «Про відпустки».

Однак, як вбачається з наказу № 535-к від 05.12.2019р. ОСОБА_1 було відмовлено в наданні відпустки, мотивуючи тим, що він не надав документів, які підтверджують фактичний догляд за дитиною.

04 вересня 2019 року АТ «Криворіжгаз» надіслало лист ОСОБА_1 про те, що йому необхідно надати документ, з якого вбачалось би, що він здійснює фактичний догляд за дитиною - ОСОБА_3 ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що ним було надано всі необхідні документи, передбачені Законом України «Про відпустки».

Позивач звертає увагу на те, що ч.3 ст. 18 та ч.1 ст. 19 Закону України «Про відпустки», на які посилається АТ «Криворіжгаз», не визначено обов`язок та порядок надання доказів на підтвердження факту фактичного догляду за дитиною і не зазначено який саме документ підтверджує фактичний догляд. Порядок надання соціальних відпусток встановлено ст. 20 Закону України «Про відпустки», ч.4 якої передбачено обов`язок осіб, зазначених у ч.3 ст.18 даного Закону, надати довідку з місця роботи матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки, а також медичний висновок про те, що дитина потребує догляду. Тобто, перелік документів, необхідних для отримання даної відпустки, визначений у вищенаведених статтях Закону є вичерпним. Таким чином, вимога АТ «Криворіжгаз» у наданні ОСОБА_1 документу, яким підтверджується факт здійснення ним фактичного догляду за дитиною, є безпідставним та незаконним, оскільки виходить за рамки вимог, зазначених у статтях Закону України «Про відпустки».

Позивач зазначає, що заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати до досягнення дитиною шестирічного віку надавалися також у 2017 та 2018 роках з таким самим переліком документів, як і в 2019 році, та будь-яких зауважень з боку АТ «Криворіжгаз» у необхідності щодо надання інших документів, окрім тих, що визначені нормами Закону, не було, як і не було жодних змін в Законі з цього приводу.

Просить поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді начальника виробничо-експлуатаційної служби № 1 в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз».

Ухвалою суду від 05.02.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач, отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про поновлення на роботі, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 6859/20, 20.03.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 05.02.2020 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що ОСОБА_1 наказом № 535-к від 05.12.2019 року був звільнений 09.09.2019 року за прогул без поважних причин в період з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року. Відповідно до Наказу про надання відпустки для догляду за дитиною від 04.09.2019 №150-відп. ОСОБА_1 в період з 07.09.2018 до 06.09.2019 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. ОСОБА_1 (вх. №ЗГ-6006-50101-0919 від 02.09.2019) звернувся із заявою про надання йому відпустки, як батькові дитини, без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 07 вересня 2019 року тривалістю, зазначеному в медичному висновку (рішення ЛКК № 30 від 23.08.2019 року), а саме до 06 вересня 2020 року. До заяви були надані рішення ЛКК № 30 від 23.08.2019 року, копія свідоцтва про народження дитини, Довідка з місця роботи матері дитини. При цьому, як вбачалось з рішення ЛКК № 30 від 23 серпня 2019 року ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно, з інформації ГУНП в Дніпропетровській області відомо, що ОСОБА_1 з 07.03.2017 року переховується на території АР Крим, кордону між АР Крим та материковою частиною України з того часу (07.03.2017 року) не перетинав. В даних розшукового обліку осіб, які переховуються від органів влади, значиться що - ОСОБА_1 є особою, яка переховується від органів досудового розслідування, 16.03.2017 року - зник з міста Кривий Ріг у Дніпропетровській області і Криворізький відділ поліції ГУНП в Дніпропетровській області його розшукує. Тобто, з наведеного вбачається, що на території місто Кривий Ріг ОСОБА_1 не знаходиться з 07.03.2017 року.

АТ «Криворіжгаз» розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання відпустки направив листа (вих. № 50101.5.1-Сл-22259-0919 від 04.09.2019 року), в якому повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до приписів п.3 ст. 25, ч. 3 ст. 18, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» обов`язковою умовою для надання батькові дитини в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати до досягнення дитиною шестирічного віку є такі обставини, як - здійснення батьком фактичного догляду за дитиною або здійснення батьком виховання дитини без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а тому для отримання відпустки без збереження заробітної плати з 7 вересня 2019 року тривалістю, зазначеною в медичному висновку ОСОБА_1 було запропоновано надати до АТ «Криворіжгаз» документ, з якого вбачалось би, що він здійснюєте фактичний догляд за дитиною - ОСОБА_3 - або виховуєте дитину - ОСОБА_3 - без матері. Даний лист, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав 24.09.2019 року особисто. Однак, вимоги АТ «Криворіжгаз» надати до Товариства документи, з яких вбачалось би, що він здійснює фактичний догляд за дитиною або виховує дитину без матері позивач проігнорував. 09.09.2019 (понеділок) ОСОБА_1 , начальник виробничо-експлуатаційної служби №1, повинен був приступити до роботи у зв`язку з закінченням відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Однак, ОСОБА_1 09.09.2019 року до роботи не приступив, в період з 09.09.2019 по 05.11.2019 на своєму робочому місці був відсутній. На неодноразові повідомлення керівництвом АТ «Криворіжгаз» щодо надання пояснень або документів, що підтверджували б поважність причин відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці з 09.09.2019 року - відповіді не було отримано.

07.10.2019 року ОСОБА_1 направив на адресу АТ «Криворіжгаз» листа, в якому повідомив, що ним отримано лист АТ «Криворіжгаз» про відмову в наданні відпустки на підставі наданих ним документів, але він з такою вимогою не згоден і наполягає на наданні йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Будь-яких інших листів, або документів ОСОБА_1 на адресу АТ «Криворіжгаз» в період з вересня 2019 року по даний час не направляв. Тому 04.11.2019 року Наказом № 01.5.1.Но-304-1 АТ «Криворіжгаз» створило комісію щодо розгляду питання стосовно встановлення поважності причин відсутності працівника на робочому місці.

Та 06.11.2019 року Комісія щодо розгляду питання стосовно встановлення поважності причин відсутності працівника на робочому місці на своєму засіданні вирішила визнати факт відсутності начальника виробничо-експлуатаційної служби №1 ОСОБА_1 на робочому місці в період з 09.098.2019 року по 05.11.2019 року без поважних причин, робочі дні в період з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року вважати прогулами. Після прийняття даного рішення відповідачем були внесені коригування в табеля обліку використання робочого часу, а саме позначка НЗ була змінена на позначку ПР. 15.11.2019 АТ «Криворіжгаз» звернулось до Профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення працівника за ініціативою роботодавця (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

03.12.2019 року Первинна профспілкова організація ПАТ «Криворіжгаз» постановила дати згоду на звільнення начальника виробничо-експлуатаційної служби № 1 ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року.

05.12.2019 року Наказом № 535-к начальник виробничо-експлуатаційної служби № 1 ОСОБА_1 було звільнено з 09.09.2019 року за прогул без поважних причин з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Отже, з наведеного вбачається, що АТ «Криворіжгаз» у відношенні ОСОБА_1 була повністю дотримана процедура передбачена чинним законодавством для звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лозицький О.П. отримавши копію відзиву на позовну заяву скористався процесуальним правом подачі відповіді на відзив. Зазначив, що вимога АТ «Криворіжгаз» у наданні позивачем документу, яким підтверджується факт здійснення ним фактичного догляду за дитиною, є безпідставним та незаконним, оскільки виходить за рамки вимог, зазначених у статтях Закону України «Про відпустки» та ст. 179 КЗпП України. Посилання представника відповідача про надання неналежної форми довідки, яка видається матері або іншій особі про потребу дитини у домашньому догляді, не заслуговують на увагу оскільки відповідно до норм законодавства, обов`язковим документом є не довідка, а саме медичний висновок, який і було надано ОСОБА_1 .. Позивач також зазначив, що довідка форми 080-1/о видається, якщо батьки дитини проти розголошення діагнозу дитини, бо як вбачається з тексту довідки, а саме п.5 - захворювання, на яке хворіє дитина (код за МКХ - 10), тобто в довідці вказується не діагноз дитини, а код захворювання. Звертаючись до роботодавця з заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати, ОСОБА_1 розраховував на безумовне надання йому такої відпустки, оскільки він повідомив про наявність у нього такого права і волевиявлення під час подання заяви про надання відпустки від 27.08.2019 року.

В свою чергу відповідач отримавши відповідь на відзив скористався процесуальним правом подачі заперечення щодо відповіді на відзив де зазначив, що невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Законом України «Про відпустки» визначено порядок надання такої соціальної відпустки й іншим членам сім`ї за умови надання певних документів на підтвердження догляду за дитиною. У зв`язку з ненаданням таких документів у підприємства не має законних підстав для негайного надання такої відпустки. Отже, не дочекавшись відповідного наказу та не вийшовши на роботу, особа вчинила прогул, а тому її звільнення є законним.ОСОБА_1 достеменно знав, що відповідач не надав йому відпустку, згідно його заяви від 27.08.2019 року і свідомо не виходив на роботу протягом вересня - грудня 2019 року. Факт відсутності позивача на робочому місці протягом зазначеного в наказі про звільнення строку підтверджується численними актами про відсутність працівника на робочому місці, складеними в період з 09 вересня до 05грудня 2019 року.

Суд, дослідивши письмові докази цивільної справи, відзиви представника відповідача, відповідь на відзив та заперечення вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Захист цивільних прав- це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України).

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що наказом ВАТ по газопостачанню та газифікації «КРИВОРІЖГАЗ» від 11.01.2005 року № 17-К ОСОБА_1 було прийнято на роботу з 12.01.2005 року та призначено на посаду інженером в службу «Промбутгаз».

Як вбачається з матеріалів справи, у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва від 23.09.2014 року, серія НОМЕР_2 (а.с.6).

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до підприємства відповідача з заявами на підставі ст.. 25 ЗУ «Про відпустки» про надання йому відпустки без збереження заробітної плати посилаючись на медичні висновки за станом здоров`я дитини (а.с.7-13).

Відповідно до Наказу про надання відпустки для догляду за дитиною від 04.09.2019 №150-відп. ОСОБА_1 в період з 07.09.2018 до 06.09.2019 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

Згідно матеріалів справи, позивачем 27.08.2019 р. було надіслано на адресу відповідача заяву про надання відпустки(вх. №ЗГ-6006-50101-0919 від 02.09.2019), як батькові дитини, без збереження заробітної плати для догляду за дитиною з 07 вересня 2019 року тривалістю, зазначеному в медичному висновку (рішення ЛКК № 30 від 23.08.2019 року), а саме до 06 вересня 2020 року. До заяви були надані рішення ЛКК № 30 від 23.08.2019 року, копія свідоцтва про народження дитини, довідка з місця роботи матері дитини - ОСОБА_7 (а.с.12,13,14)

Відповідно до копії довідки від (дата не зазначена), зі змісту якої вбачається, що довідка дана ФОП ОСОБА_1 в тому, що ОСОБА_7 працює на посаді директора ФОП ОСОБА_1 з 16.03.2017 згідно Наказу №5 від 15.03.2017 до теперішнього часу. Дана посада є основним місцем роботи ОСОБА_7 . Відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку не надавалась.(а.с.14).

Відповідно до ч. 3 ст. 179 КЗпП України, за бажанням жінки їй надається відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою за ці періоди допомоги відповідно до законодавства.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною (ч. 7 ст. 179 КЗпП України).

Згідно ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

Відповідно до копії відповіді відповідача від 04.09.2019 року на заяву позивача від 27.08.2019 року про надання відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, де зазначено, що у зв`язку з ненаданням документів, визначених ч. 4 ст. 20 Закону України «Про відпустки», на підтвердження фактичного догляду за дитиною у відповідача відсутні законні підстави для надання відпустки позивачу без збереження заробітної плати з 7 вересня 2019 року тривалістю, зазначеною в медичному висновку. Також зазначено, що з додатків позивача не вбачається наявність документів, з яких вбачалось би , що позивач здійснює фактичний догляд за дитиною або виховує дитину без матері. (а.с.15). Зазначену відповідь відповідач надіслав на адресу позивача рекомендованим листом, що підтверджується повідомленням про відправку.

Однак, вимоги АТ «Криворіжгаз» надати до Товариства документи, з яких вбачалось би, що він здійснює фактичний догляд за дитиною або виховує дитину без матері позивач проігнорував.

09 вересня 2019 (понеділок) ОСОБА_1 , начальник виробничо-експлуатаційної служби №1, повинен був приступити до роботи у зв`язку з закінченням відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Однак, ОСОБА_1 09.09.2019 року до роботи не приступив, в період з 09.09.2019 по 05.11.2019 на своєму робочому місці був відсутній. Тому, АТ «Криворіжгаз» не отримавши відповіді знову звертається до позивача листом від 12.09.2019, вих. № 501.01.5.1.-Сл-22969-0919 з проханням надати пояснення або документи, що підтверджували б поважність причин відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці з 09.09.2019 року.

07 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу АТ «Криворіжгаз» листа, (а.с.16) в якому повідомив, що ним отримано лист АТ «Криворіжгаз» (вих. № 50101.5.1-Сл-22259-0919 від 04.09.2019 року) про відмову в наданні відпустки на підставі наданих ним документів, але він з такою вимогою не згоден і наполягає на наданні йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку.

04 листопада 2019 року Наказом № 01.5.1.Но-304-1 АТ «Криворіжгаз» створило комісію щодо розгляду питання стосовно встановлення поважності причин відсутності працівника на робочому місці.

06 листопада 2019 року Комісія щодо розгляду питання стосовно встановлення поважності причин відсутності працівника на робочому місці на своєму засіданні вирішила визнати факт відсутності начальника виробничо-експлуатаційної служби №1 ОСОБА_1 на робочому місці в період з 09.098.2019 року по 05.11.2019 року без поважних причин, робочі дні в період з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року вважати прогулами.

Після прийняття даного рішення відповідачем були внесені коригування в табеля обліку використання робочого часу, а саме позначка НЗ була змінена на позначку ПР.

15 листопада 2019 АТ «Криворіжгаз» звернулось до Профспілкового комітету з поданням про надання згоди на звільнення працівника за ініціативою роботодавця (п. 4 ст. 40 КЗпП України).

Листом від 21.11.2019 року позивача ОСОБА_1 було також повідомлено, що 25.11.2019 року (понеділок) о 15:00 відбудеться засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації АТ «Криворіжгаз» на якому буде розглянуто питання стосовно звільнення з роботи за прогул без поважних причин ОСОБА_1 , а саме у зв`язку з його відсутністю на роботі з 09.09.2019, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

25 листопада 2019 року у зв`язку з неявкою позивача ОСОБА_1 було перенесено засідання профспілкового комітету для вирішення питання щодо його звільнення на 29.11.2019. Рекомендованим листом від 27.11.2019 за №28/11-19 позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне засідання профспілкового комітету стосовно питання про його звільнення. Однак і 29.11.2019 року засідання профспілкового комітету було перенесено через неявку ОСОБА_1 на 03.12.2019, про що рекомендованим листом від 29.11.2019 за №30/11-19 було повідомлено останнього.

03 грудня 2019 року Первинна профспілкова організація ПАТ «Криворіжгаз» постановила дати згоду на звільнення начальника виробничо-експлуатаційної служби № 1 ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року. На вищезазначене засідання ОСОБА_1 також не з`явився, про що було зазначено в протоколі.

05 грудня 2019 року Наказом № 535-к начальник виробничо-експлуатаційної служби № 1 ОСОБА_1 було звільнено з 09.09.2019 року за прогул без поважних причин з 09.09.2019 року по 05.11.2019 року (п. 4 ст. 40 КЗпП України). Вказаний наказ було надіслано позивачеві рекомендованим листом від 05.12.2019.

Отже, з наведеного вбачається, що АТ «Криворіжгаз» у відношенні ОСОБА_1 була повністю дотримана процедура передбачена чинним законодавством для звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, відповідно до копії наказу від 05.12.2019 року № 535-К, ОСОБА_1 , начальника виробничо-експлуатаційної служби №1, звільнити з роботи 09 вересня 2019 року за згодою профкому за прогул без поважних причин в період з 09 вересня 2019 року, п. 4 ст. 40 КЗпП України. Центральній бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 110 календарних дні невикористаної щорічної відпустки за період з 12 січня 2012 року по день звільнення.

Факт відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня підтверджується актами про відсутність працівника на робочому місці від 10.09.2019 року, 11.09.2019 року, 12.09.2019 року, 13.09.2019 року, 16.09.2019 року, 17.09.2019 року, 18.09.2019 року, 19.09.2019 року, 20.09.2019 року, 27.09.2019 року, 04.10.2019 року, 11.10.2019 року,18.10.2019 року, 25.10.2019 року, 30.10.2019 року, 05.11.2019 року, 08.11.2019 року, 15.11.2019 року, 22.11.2019 року, 29.11.2019 року, 05.12.2019 року. Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач був відсутній на роботі у день його звільнення.

Крім того, відповідачем на підтвердження доводів стосовно відсутності позивача в місті надано суду копію листа від 20.08.2019 за №2/363СВ на ім`я начальника відділу економічної безпеки ПАТ «Криворіжгаз» про те, що слідчим управлінням ГУ НП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування від 21.02.2017 відносно працівника підприємства ОСОБА_1 за підозрою у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України. Також зазначено, що ОСОБА_1 має статус підозрюваного, а також у зв`язку із тим, що він умисно переховується на території АР Крим, останній 07.03.2017 оголошений у розшук.

Так, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника (ч. 1,2 ст. 47 КЗпП України).

Відповідно до копії листа відповідача від 05.12.2019 року, який міститься в матеріалах справи, позивачу було направлено засвідчену копію наказу від 05.12.2019 року № 535-К, на адресу: АДРЕСА_2 . Крім того, відповідно до даного листа, позивачу повідомлено, що у випадку неможливості особистого прибуття до підприємства, ним може бути надана письмова згода на пересилання трудової книжки та вказати точну адресу.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58).

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з листом від 27.08.2019 року, у якому просив надати відпустку по догляду за дитиною без збереження заробітної плати, тобто з 07 вересня 2019року тривалістю, зазначеною в медичному висновку. До даного листа від 27.08.2019 року позивачем було надано копію свідоцтва про народження від 23.09.2014 року, довідка з місця роботи матері дитини та медичний висновок (Рішення ЛКК №30 від 23.08.2019).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку - матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) або якщо дитина, якій не встановлено інвалідність, хвора на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а якщо дитині встановлено категорію "дитина з інвалідністю підгрупи А" або дитина, якій не встановлено інвалідність, отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги - до досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про відпустки» ця відпустка може бути використана повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною, або особою, яка усиновила чи взяла під опіку дитину, одним із прийомних батьків чи батьків-вихователів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і не робочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).

Відповідно до приписів частини 6 ст. 179 КЗпП України у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, жінці в обов`язковому порядку надається відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку.

Відповідно до приписів частини 7 ст. 179 КЗпП України - відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною (частина сьома статті 179 КЗпП України).

Отже з наведених норм права вбачається, що надання соціальної відпустки є не обов`язком, а правом роботодавця, тому позивач вчинив прогул, а не перебував у відпустці, оскільки обов`язковим є надання такої відпуски лише матері дитини. Законом України «Про відпустки» визначено порядок надання такої соціальної відпустки й іншим членам сім`ї можливе виключно за умови надання певних документів на підтвердження догляду за дитиною. У зв`язку з ненаданням таких документів у відповідача не було законних підстав для негайного надання відпустки позивачу. Отже, не дочекавшись відповідного наказу та не вийшовши на роботу, позивач вчинив прогул, а тому його звільнення є законним.

Крім того, слід зазначити, що Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 11.06.2012 № 430 встановлена форма довідки, яка видається матері або іншій особі про потребу дитини у домашньому догляду і лише довідка видана в такій формі є єдиним підґрунтям для надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Таку довідку ОСОБА_1 не долучено до матеріалів справи на підтвердження своїх доводів.

Так, відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу) (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9).

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника за такою підставою власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, підтверджуючі відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Доцільно зазначити, що невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу»).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд погоджується з доводами Відповідача про те, що відповідачем помилково обрано вид відпустки, оскільки 4 Закону України «Про відпустки» встановлено 6 видів відпустки, а саме:

1) щорічні відпустки ( основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством);

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);

3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);

4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону);

5) соціальні відпустки ( відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);

6) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).

Отже з наведеного вбачається, що поняття соціальної відпустки і відпустки без збереження заробітної плати - це не ідентичні поняття, це зовсім різні поняття за своєю правовою суттю, а отже і порядок та підстави їх надання є різним і регламентується різними нормами права. В нашому випадку позивач звертався до відповідача з заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати у відповідності з приписами п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки». Тому приписи ст. 20 цього Закону, які регламентують порядок надання виключно соціальних відпусток, не підлягають до застосування при наданні інших видів відпусток, зокрема такого виду відпусток, як відпустки без збереження заробітної плати.

Відпустки для догляду за дитиною, передбачені частинами третьою, четвертою та шостою цієї статті, можуть бути використані повністю або частинами також батьком дитини, бабою, дідом чи іншими родичами, які фактично доглядають за дитиною (частина сьома статті 179 КЗпП України).

Згідно із частиною четвертою статті 20 Закону України «Про відпустки», особам, зазначеним у частині третій статті 18 цього Закону (крім осіб, які усиновили чи взяли дитину під опіку у встановленому законодавством порядку, прийомних батьків), відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на підставі довідки з місця роботи (навчання, служби) матері дитини про те, що вона вийшла на роботу до закінчення терміну цієї відпустки і виплату допомоги по догляду за дитиною їй припинено (із зазначенням дати).

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника

З огляду на зазначені обставини в даній справі сідщ вважає, що позивач самовільно, без погодження з відповідачем не вийшовши на роботу з 09.09.2019 року, тобто вчинив прогул, у зв`язку із чим його звільнення за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України є законним.

Щодо твердження позивача, що він розраховував на безумовне надання йому відпустки, оскільки повідомив відповідача про наявність у нього такого права і своє волевиявлення під час подання заяви про надання відпустки від 27.08.2019 року, що, на думку позивача, одночасно свідчить про поважність причин відсутності позивача на роботі. Дане твердження позивача є нікчемним за своєю правовою суттю і спростовується матеріалами справи. Так, ОСОБА_1 09.09.2019 року до роботи не приступив, в період з 09.09.2019 по 05.11.2019 на своєму робочому місці був відсутній. Незважаючи на це, 12.09.2019 року ОСОБА_1 керівництвом АТ «Криворіжгаз» було направлено листа вих. № 501.01.5.1.-Сл-22969-0919 з проханням надати пояснення або документи, що підтверджували б поважність причин відсутності ОСОБА_1 на своєму робочому місці з 09.09.2019 року.

Однак позивач вирішив знехтувати вимоги роботодавця та 07.10.2019 року ОСОБА_1 направив на адресу АТ «Криворіжгаз» листа, в якому повідомив, що ним отримано лист АТ «Криворіжгаз» (вих. № 50101.5.1-Сл-22259-0919 від 04.09.2019 року) про відмову в наданні відпустки на підставі наданих ним документів, але він з такою вимогою не згоден і наполягає на наданні йому відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку. Будь-яких інших листів, або документів ОСОБА_1 на адресу АТ «Криворіжгаз» в період з вересня 2019 року по даний час не направляв.

Отже, з наведеного вбачається, що ОСОБА_1 достеменно знав, що відповідач не надав йому відпустку, згідно його заяви від 27.08.2019 року і свідомо не виходив на роботу протягом вересня - грудня 2019 року.

Факт відсутності позивача на робочому місці протягом зазначеного в наказі про звільнення строку підтверджується численними актами про відсутність працівника на робочому місці, складеними в період з 09 вересня до 05грудня 2019 року.

На підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Даючи юридичну оцінку наданим поясненням і доказам по справі та враховуючи те, що позивач самовільно, без погодження з відповідачем не вийшов на роботу з 09.09.2019 року, тобто, вчинив прогул, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 8,43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 36, 40, 41, 43, 49-2, 139,147-149, 232-235, 252 КЗпП України, ст. ст. . 2, 3, 4, 5, 12-13, 76-82, 89, 141, 213, 259, 263-265 ЦПК України, Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, Роз`яснення Міністерства юстиції України від 01.02.2011 року «Порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу», Закон України «Про відпустки», суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про поновлення на роботі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко