Постанова

Іменем України

27 травня 2020 року

м. Київ

справа № 336/1127/17

провадження № 61-14870св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року в складі судді: Карабак Л. Г., та постанову апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року в складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємці першої черги відсутні, спадкоємцем другої черги є ОСОБА_3 , який, подаючи заяву про прийняття спадщини нотаріусу, приховав наявність інших спадкоємців. З 2008 року ОСОБА_1 постійно проживає у м. Києві, у м. Запоріжжі буває зрідка, з ОСОБА_4 спілкувалася в телефонному режимі, факт його смерті він неї приховали.

ОСОБА_1 просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 строком у три місяці.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, до справи як відповідача залучено його спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком у три місяці.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. Такими причинами є те, що позивач постійно тривалий час мешкає в м. Києві і позивач не була обізнана про смерть брата з незалежних від неї обставин. Факт того, що позивач зрідка спілкувалася із братом підтверджує, що вона не знала про його смерть, крім того, згідно пояснень представника позивача про смерть брата її повідомила його дружина ОСОБА_5 , відшукавши її телефон із запізненням. Крім того відповідач не довів суду, що позивач була належним чином повідомлена про смерть брата або брала участь у його похованні або достеменно була обізнана у інший спосіб, свідомо уникала звернення до нотаріуса, без поважних причин. Позивач є зведеною сестрою спадкодавця, народилася від другого шлюбу спільного батька, після смерті його матері, і тому твердження, що брати ОСОБА_5 не знали про її існування не заслуговує на увагу. Відповідачем не доведено, що брати Підгорбунські виховувалися окремо від батька, за умови, що їх мати померла, при цьому позивач народилася, коли брати були малолітніми.

Аргументи учасників справи

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому посилався на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 не зверталася із заявою про прийняття спадщини. ЦК України не передбачає обов`язок спадкоємців повідомляти нотаріуса про наявність інших спадкоємців. Позивач не довела наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі; у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року відмовлено.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рідні брати, які народилися у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 від шлюбу ОСОБА_6 з ОСОБА_8 , тобто, у другому шлюбі та є зведеною сестрою ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 з 2008 року постійно проживає та працює у Київській області у ПП «ІНФОРМАЦІЯ_6», яке знаходиться у АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , заяву про прийняття спадщини після його смерті подав брат ОСОБА_3 та повідомив нотаріуса про те, що інших спадкоємців не має.

При задоволенні позовних вимог суди зробили висновок, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки позивач постійно тривалий час мешкає в м. Києві і не була обізнана про смерть брата з незалежних від неї обставин.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком судів з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Тому суди не врахували, що проживання у м. Києві, а також необізнаність про факт смерті брата, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оскільки у позивача були відсутні об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини, то суди зробили неправильний висновок про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 сплачено 704 грн при поданні апеляційної скарги та 1 409,60 грн судового збору при поданні касаційної скарги. А тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати на сплату судового збору.

Керуючись статтями 400 та 412 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 113,60грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2017 року та постанова апеляційного суду Запорізької області від 08 лютого 2018 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук