Справа № 515/46/20
Провадження № 2/515/390/20
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Тимошенка С.В.

за участі: секретаря судового засідання Коренчук О.Е.

представника позивача адвоката Давиденка К.В.

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари Одеської області в по- рядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - рівни

про визнання права власності на земельні ділянки,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в особі свого представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, що розташова- на за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0083, та право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського госпо- дарства площею 0,0515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0082, посилаючись на наступні обставини.

На підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2008 р., укладеного між ним та відповідачами у справі, він придбав спірний житловий будинок. Згідно вказаного договору будинок розташований на земельній ділянці площею 1561 кв.м., тобто 0,1561 га. На початку 2019 року він виявив бажання

продати вказаний житловий будинок, оскільки має намір придбати інший та покращити умови свого життя, але це зробити не можливо без речового права на земельну ділянку та присвоєння їй кадастрового номеру. Після звернення до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) отримав відмову з причин того, що відповідачами було оформлено право власності на земельну ділянку та отримано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, що розта- шована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0083, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 318627, виданого 08.05.2012 р., та земельну ділянку для ведення особистого селянського господар- ства площею 0,0515 га, що розташована за тією ж самою адресою, кадастровий номер :02:005:0082, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 3186 26, виданого 08.05.2012 р. Тобто у відповідачів право власності на зазначені земельні ділянки ви- никло через чотири роки після укладення між сторонами по справі договору купівлі-продажу. Піс-

ля чого він звернувся до відповідачів з пропозицією укласти договір на вищезазначені земельні ділянки, однак отримав від них відмову, мотивуючи тим, що не мають наміру йти до нотаріуса та не хочуть нести будь-яких трат часу та коштів. У зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав власності на будинок та земельні ділянки.

Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 17.02.2020 р. (а.с.33) відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провад- ження.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимо- ги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 направили до суду заяви про розгляд справи у їх від- сутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували, вважаючи їх обґрунтованими та за- конними.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідом- лена про день, час та місце слухання справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України, фіксу- вання судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247ЦПК України.

Врахувавши позицію позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, врахував- ши думку відповідачів, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2008 р., посвідченого нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4636 (а.с.7) від- повідачі продали, а позивач купив будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії технічного паспорту, виготовленого Татарбунарським БТІ за станом на 06.01.2015 р. (а. с.9-13), слідує, що позивачем замовлено технічну документацію на садибний (індивідуальний) жи- тловий будинок по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копій державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЖ № 318627 та ЯЖ № 318628 від 08.05.2012 рр. (а.с.14-16,17-19), відповідачі є власниками: земельної ділянки площею 0,1000 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:00 83, та земельної ділянки площею 0,0515 га, цільове призначення якої для ведення особистого се- лянського господарства, кадастровий номер вказаної земельної ділянки :02:005:0082, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вартість земельних ділянок: площею 1000 кв.м, кадастровий номер :02:005:0083, становить 212653,70 грн.; площею 0,0515 га, кадастровий номер :02:005:0082, стано- вить 1188,38 грн., що видно з витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку зе- мельних ділянок, складених 05.12.2019 р. та 09.12.2019 р. (а.с.20,21).

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий буди- нок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користува- ння на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як визначено ч.2 ст.377 ЦК України, розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім ба- гатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом прива- тизації).

За загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При цьому, при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК Ук- раїни слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у вста- новленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно із цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 11.02.2015 р. у справі № 6-2цс15, 13.04.2016 р. у справі № 6-253цс16 та 12.10.2016 р. у справі № 6-2225цс16, постановах Верховного Суду від 0.08.2019 р. справа № 303/1734/15-ц, 25.02.2019 р., справа № 199/ 2099/17, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

В силу ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права вла- сності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним до- кумента, який засвідчує його право власності.

Отже, з набуттям ОСОБА_3 права власності на будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до нього, як до особи, яка не мала права влас- ності чи користування земельною ділянкою, на якій знаходиться будинок, переходить це право, а саме за ОСОБА_3 підлягає визнанню право власності на земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,515 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.76-81, 141, 258,259, 263-265, 274, 279, 354 ЦПК Укра- їни, ст.ст.16, 377, 392 ЦК України, ст.120 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Татарбуна- ри Одеської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності:

на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських буді- вель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0083, згідно держав- ного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 318627, виданого 08.05.2012 р.;

на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0515 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0082, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 318626, виданого 08.05.2012 р..

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учас- никами справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили піс- ля повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тимошенко