Справа № 219/1201/20
Провадження № 2/219/1447/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Фролової Н.М., за участю секретаря судового засідання Дубаніної О.В., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Бахмуті цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача: житлове приміщення - трикімнатну квартиру загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 і визначити за кожним Ѕ частку цього майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час сумісного проживання у шлюбі позивач та відповідач за сумісні сімейні кошти придбали трикімнатну квартира загальною площею 56,7 кв.м., житловою площею 39,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.03.2006 року, якою в теперішній час відповідач користується одноособове. Згоди на добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто. Тому просить визнати вищевказане майно спільним майном подружжя та здійснити його поділ.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставі викладених у позовній заяві обставин, просить визнати квартиру спільною сумісною власністю та визнати право власності за кожним на Ѕ частку квартири.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

09 серпня 2003 року Виконкомом Васюківської сільради Артемівського району Донецької області був зареєстрований шлюб між громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що складено відповідний актовий запис №04. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 (а.с.11).

Від шлюбу у позивача та відповідача народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 11).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 березня 2006 року посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигіда С.І., ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 купив належну продавцеві на праві приватної власності трикімнатну квартиру номер АДРЕСА_2 (а.с.5).

Згідно витягу Комунального підприємства бюро технічної інвентаризації м. Артемівськ №10168001 від 22.03.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2006 року на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 211385220 від 04.06.2020 року ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48-49).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.01.2018 року шлюб зареєстрований 09.08.2003 року у виконкомі Васюківської сільради Артемівського району Донецької області, актовий запис 04, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , розірвано. Рішення набрало законної сили 27.02.2018 року (а.с.10).

Тобто квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана сторонами в період шлюбу, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22, 23, 25, 30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.65 СК України.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ч.1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем позивачеві слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Керуючись ст.ст. 81, 229,263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

В порядку поділу майна подружжя:

-визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /РНОКПП НОМЕР_1 / право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 ;

-визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /РНОКПП НОМЕР_2 / право власності на Ѕ частки квартири АДРЕСА_3 .

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /РНОКПП НОМЕР_1 / з державного бюджету 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при поданні позову.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /РНОКПП НОМЕР_2 / на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /РНОКПП НОМЕР_1 /, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 420 /чотириста двадцять/ грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2020 року.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України щодо апеляційного оскарження рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /РНОКПП НОМЕР_1 /, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /РНОКПП НОМЕР_2 /, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Н.М. Фролова