Постанова

Іменем України

09 червня 2020 року

м. Київ

справа № 381/585/18

провадження № 61-39925св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяна Миколаївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року у складі судді Ковалевської Л. М. та постанову Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2018 року у складі колегії суддів: Приходька К. П., Березовенко Р. В., Сушко Л. П.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову головного державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Тетяни Миколаївни щодо закінчення виконавчого провадження, за участі боржника - ОСОБА_2 .

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст скарги

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеною скаргою, мотивуючи її тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року за її позовом стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття. Суд допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Постановою головного державного виконавця Баришівського райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. 15 червня 2017 року було відкрито виконавче провадження. В даній постанові чітко вказано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття.

Проте, з незрозумілих причин, державний виконавець 18 грудня 2017 року виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки встановив, що аліменти сплачені в межах суми платежу за один місяць згідно виконавчого листа.

На думку скаржника дії державного виконавця в частині винесення такої постанови є неправомірними, а тому постанова підлягає скасуванню.

Заявник просила суд визнати неправомірними дії головного державного виконавця Баришівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. та скасувати постанову про закінчення ВП № 54143541 від 18 грудня 2017 року за виконавчим листом № 2/381/842/17 за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття. Зобов`язати головного державного виконавця Баришівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. усунути порушення її прав шляхом відновлення виконавчого провадження № 54143541 від 15 червня 2017 року за виконавчим листом № 2/381/842/17 за рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2018 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Баришівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. у ВП № 54143541. Скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № 54143541 від 18 грудня 2017 року. Поновлено порушене право заявника ОСОБА_1 шляхом відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/381/842/17 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття.

Ухвалу суду першої інстанції, з якою погодився суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що рішення набрало чинності та підлягає виконанню в повному обсязі (в тому числі і в частині стягнення аліментів до повноліття сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а отже були відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження № 54143541, оскільки не відбулося в повному обсязі виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, Баришівський райвідділ ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області, посилаючись на порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та витребувано її з Фастівського міськрайонного суду Київської області.

28 травня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не повно досліджено обставини справи. Заявник зазначає, що 15 червня 2017 року головним державним виконавцем Баришівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області Качур Т. М. за заявою стягувача ОСОБА_1 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/381/842/17, виданого 09 червня 2017 року Фастівським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення сином повноліття. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження надіслана сторонам 15 червня 2017 року з викликом боржника на 21 червня 2017 року та з пропозицією сплатити аліменти в межах суми платежу за один місяць в сумі 1 000 грн. На призначений день та час боржник не з`явився. Виконавчий лист № 2/381/842/17 був виданий Фастівським міськрайонним судом Київської області 09 червня 2017 року, в день винесення судом рішення, тобто рішення суду на день видачі виконавчого листа не набрало законної сили. Заявник вважає, що права та законні інтереси стягувача ОСОБА_1 у виконавчому провадженні не порушені.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття. В частині стягнення аліментів суд допустив рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць (а. с. 16 - 17).

Постановою головного державного виконавця Баришівського райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. 15 червня 2017 року було відкрито ВП № 54143541 за виконавчим листом № 2/381/842/17, виданим 09 червня 2017 року на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області (а. с. 8).

В даній постанові вказано стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн з 11 травня 2017 року і до досягнення повноліття.

Постановою головного державного виконавця Баришівського райвідділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області Качур Т. М. 18 грудня 2017 року було закрите виконавче провадження з підстав сплати аліментів в межах суми платежу за один місяць (а. с. 10 - 11).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, розгляд касаційної скарги у цій справі здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (стаття 129-1 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень за змістом статей 18, 430 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 29.8 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року № 173 (далі - Інструкція з діловодства, в редакції, яка була чинною та діяла на момент виникнення спірних відносин) у разі якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання у порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Для виконання судового рішення у цивільній чи адміністративній справі, що набрало законної сили або допущено до негайного виконання, стягувачу за його письмовою заявою видається виконавчий лист (пункт 29.31 Інструкції з діловодства).

Пунктом 29.32 Інструкції з діловодства встановлено, що виконавчі листи виписуються після набрання рішенням суду законної сили за заявою стягувача, а у справах, в яких рішення підлягає негайному виконанню, - у день постановлення рішення.

Згідно із пунктом 29.35 Інструкції з діловодства у справах про стягнення аліментів, про відшкодування збитків, завданих злочином, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я або втратою годувальника, про стягнення грошових сум із посадових осіб, винних у незаконному звільненні чи переведенні працівників або у невиконанні рішення суду про поновлення на роботі, виконавчий лист передається судом на руки стягувачу за його заявою або на вимогу стягувача надсилається за місцем його проживання. У разі постановлення рішення про зменшення розміру аліментів виконавчий лист передається судом на руки боржнику за його заявою після набрання рішенням суду законної сили або на його письмову вимогу надсилається за місцем його проживання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Пунктом 19 розділу Х Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу, що дія на момент винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження) встановлено, що виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на постанову про закінчення ВП № 54143541 від 18 грудня 2017 року, оскільки не відбулося в повному обсязі виконання рішення суду, суд допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, проте рішення суду передбачає стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно, починаючи з 11 травня 2017 року і до досягнення сином повноліття.

Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновку суду першої та апеляційної інстанції.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, оскільки доводи касаційної скарги правильного висновку суду першої та апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області залишити без задоволення.

Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
В. С. Висоцька
І. М. Фаловська